Ухвала
Іменем України
 
24 січня 2020 року
м. Київ
справа № 518/286/19
провадження № 61-1271ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача),                      Зайцева А. Ю., Курило В. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від           02 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від                          13 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Ширяївським районним судом Одеської області від 17 травня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,  
ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати судовий наказ Ширяївського районного суду Одеської області від 17 травня 2019 року про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У якості підстави для перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу від 17 травня 2019 року, ОСОБА_1 вказував на вивезення малолітнього сина ОСОБА_3 з Республіки Вірменія на нове місце проживання в Україні та порушення права на спілкування з дитиною. 
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 02 серпня            2019 року в задоволені заяви       ОСОБА_1  про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 я, відмовлено.
Залишено в силі судовий наказ від 17 травня 2019 року у справі                              № 518/286/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 березня 2019 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. 
У січні 2020 року  ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Ширяївським районним судом Одеської області 17 травня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_1   аліментів на утримання неповнолітньої дитини -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій під час розгляду його заяви не надали належної правової оцінки доводам та доказам, що мають значення для справи. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Згідно з частиною 8 статті 170 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Встановивши відсутність підстав для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_1 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого рішення свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 390, 394, 423 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 02 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Ширяївським районним судом Одеської області від 17 травня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:	Є. В. Коротенко    А. Ю. Зайцев   В. П. Курило