Постанова
Іменем України
 
28 лютого 2020року
м. Київ
справа № 742/2640/18-ц
провадження № 61-7924св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Прилуцька районна державна нотаріальна контора, 
третя особа ? Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ? ОСОБА_2 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 березня            2019 року у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Лакізи Г. П., Скрипки А. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Прилуцької районної державної нотаріальної контори, третя особа ? Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області, про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 . Рішеннями судів її визнано спадкоємцем четвертої черги, надано додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини, встановлено факт постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вона звернулася до Прилуцької районної державної нотаріальної контори з питання заведення спадкової справи та отримала витяг про реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , а потім, виявивши бажання провести процедуру спадкування, подала заяву від 09 липня 2018 року про прийняти спадкового майна. Оскаржуваною постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, яку вона вважає незаконною.
 
Посилаючись на викладене, позивач просила визнати незаконною та скасувати постанову Прилуцької районної державної нотаріальної контори від 10 липня     2018 року № 1025/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язавши нотаріуса видати свідоцтва про право власності на спадкове майно відповідно до поданої заяви від 09 липня 2018 року.
 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Постанову Прилуцької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області від 10 липня 2018 року № 1025/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії визнано незаконною та скасовано; зобов`язано нотаріуса Прилуцької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області видати свідоцтво про право власності на спадкове майно відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 від 09 липня 2018 року.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Талалаївського районного суду у справі за № 2-226/2004 року ОСОБА_1 визнано спадкоємцем четвертої черги згідно з главою 86 ЦК України та надано додатковий термін у три місяці для прийняття спадщини, а отже, постанова Прилуцької районної державної нотаріальної контори від 10 липня 2018 року № 1025/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії є незаконною, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції не враховано попередніх судових рішень, якими встановлено відсутність підстав для спадкування  ОСОБА_1 майна після смерті  ОСОБА_3  і, відповідно, відсутність підстав для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Крім того, судом не враховано постанову державного нотаріуса Талалаївської державної нотаріальної контори від 29 січня 2008 року, якою вже відмовлено у видачі  ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 , яка ніким не оскаржена, не скасована, а отже, є чинною.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 ? ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду                         від 13 березня 2019 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що апеляційну скаргу подано з порушенням строків, встановлених ЦПК України. На час отримання відмови                 від 29 січня 2008 року за заявою позивача не заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , а нотаріус, взявши на себе право на тлумачення та надання оцінки рішенню суду, яке набрало законної сили та не було ніким не скасоване не переглянуте, поза межами спадкової справи, яка навіть не заводилася, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріально дії. 
 
У липні 2019 року Прилуцька районна державна нотаріальна контора Чернігівської області подала до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що нотаріальна контора є неналежним відповідачем у справі.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Встановлені судами обставини
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .
 
Рішенням Талалаївського райсуду Чернігівської області від 09 серпня 2004 року визнано ОСОБА_1 спадкоємицею померлої ОСОБА_4 четвертої черги згідно з главою 86 ЦК України; визнано пропущений термін на спадщину поважним і надано додатковий термін у три місяці для прийняття спадщини.
 
07 жовтня 2004 року державний нотаріус Талалаївської державної нотаріальної контори постановою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
 
Рішенням Талалаївського районного суду від 01 грудня 2004 року вказану постанову державного нотаріуса скасовано і зобов`язано вчинити нотаріальну дію з видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину.
 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2005 року, залишеною без змін ухвалою касаційної колегії Апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2007 року, зазначене рішення суду скасовано, а скаргу      ОСОБА_1 залишено без розгляду, роз`яснено скаржнику право на пред`явлення позову на загальних підставах у порядку позовного провадження.
 
Постановою державного нотаріуса Талалаївської державної нотаріальної контори від 29 січня 2008 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
 
У 2008 році прокурор Талалаївського району звернувся до суду в інтересах        ОСОБА_1 із позовом про зобов`язання завідувача Талалаївської державної нотаріальної контори вчинити нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, за результатами розгляду якого, ухвалою суду від 21 лютого 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду      від 14 квітня 2009 року, провадження у справі закрито і роз`яснено прокурору та ОСОБА_1 право на пред`явлення позову на загальних підставах у порядку позовного провадження.
 
Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 червня      2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02 серпня 2010 року, відмовлено прокурору Талалаївського району у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 , земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд для ведення особистого селянського господарства площею 0,77 га, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,78 га, майновий пай у пайовому фонді КСП «Чернецьке», вартістю 1 686,00 грн, грошові вклади на рахунках № НОМЕР_1 і НОМЕР_2 у Талалаївській філії № 3094 «Державний Ощадний банк України».
 
Вказане рішення обґрунтоване тим, що положення статей 529, 530 ЦК УРСР не відносять ОСОБА_1 до спадкоємців першої та другої черги спадкоємців. Четвертої черги закон на той момент не передбачав і зворотної сили не має, оскільки відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2004 року положення Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, і оскільки цивільний Кодекс 1963 року не передбачав спадкоємців четвертої черги, то пункт 5 цих положень та стаття 1264 ЦК 2004 року не підлягають застосуванню.
 
Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 26 грудня      2017 року встановлено факт, що ОСОБА_1 постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
23 березня 2018 року у Талалаївській районній державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 
 
09 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Прилуцької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті         ОСОБА_3 . 
 
Постановою Прилуцької районної державної нотаріальної контори від 10 липня 2018 року № 1025/01-16 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом згідно з главою 86 ЦК України на житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,77 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Співакове, Чернецької сільської ради; земельну ділянку площею 3,78 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чернецької сільської ради; майновий пай у пайовому фонді КСП «Чернецьке», вартістю                1 686,00 грн та грошові вклади, які належали ОСОБА_3 , яка померла                ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з цією постановою, норми нового ЦК України не мають зворотної сили і застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України необхідно розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. 
 
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Установивши, що рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2010 року, що набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 не може бути спадкоємцем після смерті  ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ЦК УРСР не передбачав спадкоємців четвертої черги, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про визнання незаконною та скасування постанови Прилуцької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області від 10 липня 2018 року № 1025/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії; зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право власності на спадкове майно, дійшов правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки нотаріус, відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину, виходив із преюдиційності судового рішення, яким встановлено відсутність права позивача на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 . 
 
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ? ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         О. В. Ступак
 
                                                                                                  І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                           Г. І. Усик