У х в а л а
26 лютого 2020 року                                                                     
м. Київ
справа № 712/9213/18
провадження № 61-14934св19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,               Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Національної поліції в Черкаській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення з роботи, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вовка Андрія Ігоровича на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 березня 2019 року у складі судді Пироженко С. А. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що її на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 03 січня 2017 року № 1 о/с було прийнято на роботу старшого статиста сектору інформаційної підтримки Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - Черкаський ВП ГУНП в Черкаській області).
09 січня 2018 року вона написала на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ГУ НП в Черкаській області)                        ОСОБА_2 заяву про надання невикористаної частини щорічної відпустки за 2017 рік за відпрацьований період з 07 листопада 2016 року до 06 листопада 2017 року на 11 діб (з урахуванням 1 святкового дня) з 28 лютого 2018 року до 10 березня 2018 року.
27 лютого 2018 року нею було оформлено листок непрацездатності Серії АДО                             № 571725, згідно з яким вона була звільнена від роботи з 27 лютого 2018 року                         до 01 березня 2018 року та з 02 березня 2018 року до 06 березня 2018 року.
07 березня 2018 року нею було надано листок непрацездатності через заступника начальника відділу розрахункового касового обслуговування УФЗБО ГУ НП в Черкаській області Гончар Л. В. до УФЗБО ГУ НП в Черкаській області та повідомлено виконуючого обов`язки начальника Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області Рудя М. О. про необхідність продовження (перерахування) щорічної відпустки, відповідно до статті 80 КЗпП України у зв`язку із непрацездатністю, яка відповідно підтверджена оригіналом листка непрацездатності.
12 та 13 березня 2018 року начальником СКЗ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Сенченковою О. В. та 14 березня 2018 року інспектором СІП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 було складено акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі.
Згідно з журналом приходу на роботу та залишення робочого місця працівниками Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області Інвентарний № 874 « ОСОБА_1 . 14 березня 2018 року о 08 год 40 хв прийшла на роботу», про що зробила особисто запис та поставила власний підпис.
16 березня 2018 року наказом ГУ НП в Черкаській області № 712 до неї застосовано дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни (прогул 12-14 березня 2018 року) у вигляді звільнення. Головним аргументом відповідача для її звільнення була відсутність жодних заяв, які були б підставою для продовження щорічної відпустки у відповідності до статті 80 КЗпП України та статті 11 Закону України «Про відпустки».
16 березня 2018 року наказом ГУ НП в Черкаській області № 100 о/с за підписом начальника ОСОБА_2 її звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.
Вважає вказаний наказ протиправним, оскільки вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни, будь-які пояснення від неї з даного приводу не відбиралися, а акти про відсутність працівника на роботі є сфальсифікованими.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Черкаській області від 16 березня 2018 року за № 712 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 »; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Черкаській області від 16 березня 2018 року за № 100 о/с «Про звільнення з роботи - старшого статиста сектору інформаційної підтримки Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області»; поновити її на роботі старшого статиста сектору інформаційної підтримки Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області з 16 березня 2018 року; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 березня                2018 року і до часу фактичного поновлення на роботі.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідач правомірно прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення та про звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки остання допустила дисциплінарний проступок - прогули без поважних причин.
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вовка А. І. залишено без задоволення. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 березня 2019 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вовк А. І. подав касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 березня 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно розтлумачили положення частини четвертої статті 80 КЗпП України та частини четвертої статті 11 Закону України «Про відпустки». Продовження відпустки не залежить від волі роботодавця, на відміну від її перенесення на інший термін, що вирішується за взаємною згодою сторін. 06 березня 2018 року ОСОБА_1 зателефонувала до начальника сектору кадрового забезпечення Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області та повідомила про те, що 07 березня 2018 року здасть листок непрацездатності, а також просила перерахувати їй 11 днів відпустки, яка не була використана. Викладене було підтверджено свідком ОСОБА_4 -  начальником сектору кадрового забезпечення Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області.
Зміст статей 80 КЗпП України та статті 11 Закону України «Про відпустку» не містить слова «заява» та будь-якої інформації чи відсилки до нормативно-правового акта, згідно з яким працівник повинен писати заяву для перенесення або продовження щорічної відпустки. У ОСОБА_1 відбулося автоматичне продовження невикористаної частини відпустки. 
У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач відмовилася надавати пояснення по суті справи, а також докази щодо застосування до неї дисциплінарного стягнення, попередження, наявність порушення трудової дисципліни та/або невиконання службових обов`язків, що завдало шкоду. Враховуючи викладене, відповідачем порушено порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
На порушення норм процесуального права інтереси ГУ НП в Черкаській області представляла на підставі довіреності ОСОБА_5 , а не керівник ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_2 .
Судами попередніх інстанцій не дали оцінки показанням свідків щодо практики обов`язку продовження відпустки і отримання наказу як обов`язкових елементів можливості продовження відпустки, а також щодо неналежної перевірки факту відсутності на робочому місці позивача.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У вересні 2019 року ГУ НП в Черкаській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надала належних доказів, які б були підставою для продовження їй щорічної відпустки на підставі статті 80 КЗпП України та статті 11 Закону України «Про відпустки», самостійно прийняла рішення про продовження періоду відпустки на термін лікарняного. Питання визначення строків та періодів перенесення чи продовження відпустки у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю працівника у період відпустки вирішується за заявою працівника наказом роботодавця. Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду. Посилання позивача на автоматичне продовження відпустки на кількість днів тимчасової непрацездатності є безпідставними. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Судами попередніх інстанцій у повному обсязі досліджено докази та враховано те, що ГУ НП в Черкаській області правомірно прийняло рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі наказу ГУ НП в Черкаській області від 03 січня 2017 року №1 о/с                  ОСОБА_1 прийнято на роботу - на посаду старшого статиста сектору інформаційної підтримки Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області.
З 28 лютого 2018 року до 10 березня 2018 року ОСОБА_1 надано щорічну відпустку, що підтверджується наказом ГУНП в Черкаській області від 22 січня                  2018 року № 24 о/с.
27 лютого 2018 року ОСОБА_1 було оформлено листок непрацездатності Серії АДО № 571725, згідно з яким вона перебувала на лікарняному з 27 лютого 2018 року до 06 березня 2018 року.
07 березня 2018 року позивачем було надано листок непрацездатності до УФЗБО ГУ НП в Черкаській області
12 березня 2018 року та 13 березня 2018 року начальником СКЗ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Сенченковою О. В., та 14 березня                 2018 року інспектором СІП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Петроченко B. C. складено акти про відсутність працівника ОСОБА_1 на роботі.
16 березня 2018 року наказом ГУ НП в Черкаській області № 712 до                   ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни (прогул 12-14 березня 2018 року), у вигляді звільнення.
16 березня 2018 року наказом ГУ НП в Черкаській області № 100 о/с за підписом начальника Лютого В. В . ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                     від 19 вересня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Соснівського районного суду міста Черкаси.
25 вересня 2019 року справа № 712/9213/18 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з положеннями статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про відпустки» державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.
Відповідно до частини четвертої статті 80 КЗпП України у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону України «Про відпустки».
Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період (частина четверта стаття 11 Закону України «Про відпустки»).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України).
Тобто, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_8 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року у справі за позовом  ОСОБА_8 до Черняхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахування коштів за лікарняним листом, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що положення чинного законодавства не передбачають можливості працівнику самостійно без погодження з роботодавцем продовжувати період відпустки, навіть у разі тимчасової непрацездатності у період відпустки. Питання визначення строків та періодів перенесення чи продовження відпустки у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю працівника в період відпустки вирішується за заявою працівника наказом роботодавця (справа № 289/51/16-ц, провадження                 № 61-13864св18).
Таким чином, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що питання визначення строків та періодів перенесення чи продовження відпустки у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю працівника в період відпустки вирішується за заявою працівника наказом роботодавця.
У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду касаційної скарги Служби автомобільних доріг у Львівській області на постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_9 до Служби автомобільних доріг у Львівській області, третя особа - виконуючий обов`язки начальника Служби автомобільних доріг у Львівській області Кандибор Р. В., про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що позивач, перебуваючи у відпустці та знаходячись у цей період на лікарняному, який на час закінчення відпустки було закрито і не подавши заяви роботодавцю про продовження відпустки, самостійно продовжив перебування у відпустці, без дотримання встановленої нормами трудового законодавства процедури, тобто вчинив прогул без поважних причин (справа № 466/4738/18, провадження № 61-7543св19).
Таким чином, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що працівник у разі непрацездатності одержує право на продовження щорічної відпустки, що реалізується на підставі поданої заяви, у якій він висловлює бажання щодо продовження чи перенесення відпустки, роботодавцем в свою чергу видається відповідний наказ із зазначенням усіх необхідних для наказу реквізитів, у тому числі із зазначенням підстави видачі наказу. Із наказом працівник повинен бути ознайомлений.
Однак колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за можливе відступити від таких висновків з огляду на таке.
Судами встановлено, що з 28 лютого 2018 року до 10 березня 2018 року ОСОБА_1 надано щорічну відпустку, що підтверджується наказом ГУНП в Черкаській області від 22 січня 2018 року № 24 о/с.
27 лютого 2018 року ОСОБА_1 було оформлено листок непрацездатності Серії АДО № 571725, згідно з яким вона перебувала на лікарняному з 27 лютого 2018 року до 06 березня 2018 року.
07 березня 2018 року позивачем було надано листок непрацездатності до УФЗБО ГУ НП в Черкаській області
12 березня 2018 року та 13 березня 2018 року начальником СКЗ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Сенченковою О. В., та 14 березня                 2018 року інспектором СІП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Петроченко B. C. складено акти про відсутність працівника ОСОБА_1 на роботі.
16 березня 2018 року наказом ГУ НП в Черкаській області № 712 до                   ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни (прогул 12-14 березня 2018 року), у вигляді звільнення.
16 березня 2018 року наказом ГУ НП в Черкаській області № 100 о/с за підписом начальника ОСОБА_2 . ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.
Судом першої інстанції була допитана в судовому засіданні в якості свідка начальник відділу кадрів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, яка не заперечувала того факту, що ОСОБА_1 повідомляла її в телефонному режимі про продовження відпустки, однак до відділу кадрів з відповідною заявою про продовження відпустки не зверталася.
Таким чином судами встановлено факт повідомлення позивачем начальника відділу кадрів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про продовження відпустки.
Академічний тлумачний словник української мови надає такі тлумачення:
перенесення - відкладати на інший час;
продовжувати, продовжити - вести далі почате, не зупиняючись, безперервно; діяти далі; повертатися (після перерви) до початого.
Конструкція статті 80 КЗпП України містить терміни «перенесення» та «продовження» і передбачає наявність згоди між працівником і власником або уповноваженим ним органом у разі перенесення щорічної відпустки на новий термін.
Конструкція частини другою статті 11 Закону України «Про відпустки» також містить терміни «перенесення» і «продовження» та передбачає, що щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. 
У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період (частина четверта стаття 11 Закону України «Про відпустки»).
Приписів щодо обов`язкового погодження продовження відпустки у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку під час її тривалості та звернення працівника із відповідною заявою до роботодавця у випадку саме «продовження» відпустки означені норми не містять.
Таким чином колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за можливе звернутися до Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу з метою відступлення від правової позиції, викладеної у означених вище постановах Верховного Суду, оскільки вважає, що «продовження» щорічної відпустки у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку під час її тривалості погодження із власником або уповноваженим ним органом не потребує.
У частині другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення цих правових питань з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах викликає необхідність формування єдиної правозастосовної практики, що підлягає вирішенню Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду. 
Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.
Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Передати на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 712/9213/18-ц (провадження № 61-14934св19) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення з роботи, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вовка Андрія Ігоровича на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 березня 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    В. В. Сердюк   І. М. Фаловська