П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
5 лютого 2020 року
м. Київ
 
Справа № 820/4307/16
Провадження № 11-784апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л.,  Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») до державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салиги Наталії Анатоліївни (далі - приватний нотаріус), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій незаконними, визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ПАТ «ПУМБ» на ухвалу Харківського окружного  адміністративного суду від 28 листопада 2016 року (суддя Нуруллаєв І. С.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року (судді Калитка О. М., Кононенко З. О., Бондар В. О.),
УСТАНОВИЛА:
У липні 2016 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом, у якому просило:
- визнати незаконними дії приватного нотаріуса щодо припинення державної реєстрації іпотеки та обтяження забороною, зареєстрованих відповідно до договору іпотеки від 30 серпня 2007 року № 5646912, укладеного між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О. В. і зареєстрованого в реєстрі за № 197;
- визнати незаконною бездіяльність приватного нотаріуса щодо неповідомлення ПАТ «ПУМБ» про здійснення нею припинення державної реєстрації іпотеки та обтяження забороною, зареєстрованих відповідно до договору іпотеки від 30 серпня 2007 року № 5646912, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О. Б., зареєстрованого у реєстрі за № 197;
- зобов`язати приватного нотаріуса поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи щодо реєстрації іпотеки та обтяження забороною житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору іпотеки від 30 серпня 2007 року № 5646912, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О. В., зареєстрованого у реєстрі за № 197.
На обґрунтування позовних вимог ПАТ «ПУМБ» посилався на те, що між Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 30 серпня 2007 року № 5646877, відповідно до якого позивач зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 150 тис. дол. США, а боржник, у свою чергу, зобов`язався використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, у порядку та в строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 30 серпня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитними договором між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 30 серпня 2007 року № 5646912, який посвідчила приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кононова О. В. (зареєстрований в реєстрі за № 197), згідно з яким у забезпечення зобов`язання боржника за кредитним договором було передано в іпотеку банку нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, реєстраційний номер 17655149, загальна площа 111,8 кв. м, житлова площа 83,2 кв. м. Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 серпня 2007 року № 15664063 предмет іпотеки складається з: житлового будинку літ. «А-1», літньої кухні літ. «Б», льоху літ. «В», вбиральні літ. «К», альтанки літ. «Л», гаража-майстерні літ.
«М-2», сараю літ. «Н», огорожі № 4.5.11.12, колодязя № 10, 15, зливної ями № 14, басейну № 16, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями, отриманими з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ПАТ «ПУМБ» стало відомо, що предмет іпотеки був відчужений на користь третіх осіб. При цьому відповідачем по справі було незаконно виключено з відповідних державних реєстрів записи про обтяження предмета іпотеки.
Також позивачем вказано, що в рамках розгляду цивільної справи йому стало відомо, що як підстави припинення іпотеки та обтяження нотаріусом було надано рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року по справі № 646/7537/14-ц та лист Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року №1686/13-25. При цьому позивач зазначив, що вказане провадження та, як наслідок, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова не існує та лист відповідачу не направлявся.
Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду із цим позовом задля захисту своїх порушених прав. 
Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 28 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року, провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час ухвалення рішень; далі - КАС), оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. 
Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ПАТ «ПУМБ» звернулось із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.
У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про безпідставність касаційної скарги ПАТ «ПУМБ» і відсутність правових підстав для скасування рішень попередніх інстанцій про закриття провадження у справі. Вважає, що оскільки спірні правовідносини пов`язані з невиконанням, на його думку, умов цивільно-правової угоди, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 
Крім того, зазначає, що ведеться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42016220000000373, в якому буде надана правова кваліфікація рішенню Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за скаргою ПАТ «ПУМБ».
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 30 січня 2019 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС, оскільки ПАТ «ПУМБ» оскаржує судові рішення з мотивів порушення судом правил предметної юрисдикції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши в установлених статтею 341 КАС межах наведені в касаційній скарзі, а також доповненнях до неї та запереченнях на касаційну скаргу доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Стаття 2 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду та розгляду справи судами) завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Пункт 1 частини першої статті 3 КАС (у згаданій редакції) справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За правилами частини першої статті 17 КАС (у зазначеній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів. 
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
У справі, що розглядається, ПАТ «ПУМБ» оскаржує до адміністративного суду дії суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, пов`язані з реєстрацією права власності третьої особи, посилаючись при цьому на недотримання цим суб`єктом встановленого законом порядку проведення такої реєстрації.
Та поряд із цим позивач наголошує як у позовній заяві, так і в касаційній скарзі на порушенні оскаржуваними рішеннями його майнового права на згадані вище об`єкти нерухомості як іпотекодержателя, у тому числі й у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору іпотеки в частині отримання дозволу іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки.
Таким чином, ПАТ «ПУМБ», оскаржуючи реєстраційні дії, фактично має на меті захист свого майнового права на об`єкти цих дій, відчуження яких вважає незаконним. Крім того, вирішення цього спору стосуватиметься не лише майнових прав позивача, а й набутих третіми особами речових прав, відтак - спірні у цій справі правовідносини не можна вважати публічно-правовими, що виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.
Подальше оспорювання правомірності набуття особою прав іпотекодержателя не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність прав іпотекодержателя на об`єкт нерухомого майна.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК (у редакції, чинній на час ухвалення судами рішень у справі) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. 
Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах, зокрема, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 22 серпня 2018 року у справі № 813/1159/17, від 30 січня 2019 року у справі № 809/66/14, відступати від яких немає підстав.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.
Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують цих висновків.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
За правилами частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Оскільки закриття судом першої інстанції провадження у цій справі, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, відповідає правильному застосуванню норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу ПАТ «ПУМБ» слід залишити без задоволення, а ухвали Харківського окружного  адміністративного суду від 28 листопада 2016 року та Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач	 	О. Б. Прокопенко	
Судді:	Н. О. Антонюк	О. Р. Кібенко	
 	Т. О. Анцупова	В. С. Князєв	
 	С. В. Бакуліна	Л. М. Лобойко	
 	В. В. Британчук	Н. П. Лященко	
 	Ю. Л. Власов	В. В. Пророк	
 	М. І. Гриців	Л. І. Рогач	
 	Д. А. Гудима	О. М. Ситнік	
 	В. І. Данішевська	О. С. Ткачук	
 	Ж. М. Єленіна	В. Ю. Уркевич	
 	О. С. Золотніков	О. Г. Яновська