ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/15337/17                                                                             Суддя першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 лютого 2020 року                                                                                        м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                       - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,  
          за участю секретаря                     - Денисюк А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Офісу Генерального прокуратура на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року, яке ухвалене в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокуратура про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
-          визнати неправомірною відмову Генеральної прокуратури України (у зв`язку зі зміною найменування - Офіс Генерального прокуратура) в наданні довідки про розмір заробітної плати за посадою, з якої позивач звільнилась на пенсію;    
-          зобов`язати Генеральну прокуратуру України надати довідку про заробітну плату за посадою, з якої позивач звільнилась на пенсію, з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов праці, що існували на день звільнення позивача з роботи, а саме: окладу, класного чину, вислуги років, щомісячної премії, надбавки за виконання особливо важливої роботи, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб, надбавки на звання «Почесний працівник прокуратури» станом на момент звернення за довідкою відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України  від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури»  з деталізацією відповідних сум.    
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року вказаний адміністративний позов був задоволений.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що у зв`язку із змінами до чинного законодавства підстави для видачі позивачу довідки про заробітну плату за посадою, з якої вона звільнилася з органів прокуратури - відсутні. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вирішення питання про наявність підстав для перерахунку пенсії не належить до компетенції Генеральної прокуратури України. Також ОСОБА_1 зазначила, що припинення трудових відносин не є підставою для відмови у видачі довідки про заробітну плату. 
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року провадження у справі було зупинене до набрання законної сили рішенням Верхового Суду у зразковій справі № 825/506/18.
Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року справу було прийнято до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до ч. 3 ст. 29 КАС України як визначеного ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суду, якому передаються справи Київського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно з Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року провадження у справі було поновлене. 
ОСОБА_1 подала додаткові письмові пояснення, у яких просила суд врахувати наявність окремої думки у значної кількості суддів Великої Палати Верховного Суду, які розглядали зразкову справу № 825/506/18. Крім того позивач зазначила, що рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Під час судового засідання представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Позивач в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та додаткових пояснень, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходила службу в органах прокуратури. Наказом в.о. Генерального прокурора України від 19 березня 2015 року № 442у позивач була звільнена з посади прокурора відділу організації участі прокурорів у судовому провадженні управління організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 501  Закону України «Про прокуратуру».    
На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 перебувала на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до ст. 501  Закону України «Про прокуратуру».  
Позивач 12 жовтня 2017 року звернулася до Генеральної прокуратури України із заявою про надання довідки про середньомісячну заробітну плату, з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на момент звільнення за останні 24 календарні місяці підряд на посаді перед звільненням. 
Листом Генеральної прокуратури України від 30 жовтня 2017 року № 18-1506вих17 позивачу було відмовлено у наданні довідки з посиланням на те, що з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у прокурорів відсутнє право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру». 
Не погоджуючись із такими діями Генеральної прокуратури України, ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернулась до Генеральної прокуратури України із проханням видати довідку про заробітну плату за посадою, з якої вона звільнилася на пенсію. Вимоги про здійснення перерахунку пенсії заява позивача не містила. Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури зумовлює неможливість проведення саме перерахунку пенсії, а не видачі довідки про розмір заробітної плати.
Також суд першої інстанції керувався тим, що у відповідності до  ст. 49 Кодексу законів про працю України  власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року  № 657 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України  від 31 травня 2012 року № 505,  які передбачали підвищення посадових окладів і зміну розміру надбавок за класні чини працівникам органів прокуратури.
Позивач вважає, що підвищення розміру заробітної плати працюючим на відповідних посадах прокурорсько-слідчим працівникам є підставою для перерахунку її пенсії, у зв`язку з чим звернулася до Генеральної прокуратури України із заявою від 12 жовтня 2017 року про видачу довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії.
У межах цієї справи позивач просить суд зобов`язати відповідача видати їй довідку, яка необхідна для звернення до органів Пенсійного фонду України з вимогою про перерахунок пенсії. 
Перевіряючи обґрунтованість вимог позивача щодо видачі довідки про заробітну плату, колегія суддів враховує, що Порядок видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, що відряджалися для виконання службових обов`язків до органів державної влади, місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, ліквідованих без визначення правонаступника, та були звільнені зі служби у зв`язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, або у разі перейменування (відсутності) посад був затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 липня 2010 року № 195 (далі - Порядок № 195).
Згідно з п. 3 вказаного Порядку якщо на момент виникнення права на перерахунок пенсії посада, з якої особа звільнена зі служби у зв`язку з виходом    на пенсію, відсутня в схемах посадових окладів, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України  для відповідного органу державної влади, до якого відряджалися особи для виконання службових обов`язків, довідки видають ці органи державної влади в порядку, визначеному п. 6 Порядку видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів, з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Головного управління державної служби України від 03 грудня 2003 року № 319/144 (далі - Порядок № 319/144).
У свою чергу Порядок № 319/144 втратив чинність з 21 липня 2017 року відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України та Національного агентства України з питань державної служби від 23 березня 2017 року № 454/64.
Форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію було визначено постановою Правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах N 2а-8893/12/2670, N 2а-4753/09/2670». 
Разом з тим, постановою Правління Пенсійного фонду України від 04 липня 2016 року № 15-02 «Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1», яка набрала чинності з 02 вересня 2016 року, форму вказаної довідки було виключено. 
Відтак, станом на 12 жовтня 2017 року були відсутні підзаконні нормативно-правові акти, які визначали форму довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії, порядок її оформлення і видачі. 
Правомірність дій органів прокуратури щодо відмови у видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсії за вказаного правового регулювання була предметом розгляду в зразковій справі № 825/506/18 (Пз/9901/16/18).
Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 є типовою справою по відношенню до вказаної зразкової справи.
У відповідності ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
З огляду на викладене колегія суддів під час апеляційного розгляду справи враховує правову позицію Верховного Суду щодо можливих варіантів правомірних дій під час розгляду заяв про видачу довідки про заробітну плату, яка викладена у рішенні від 22 березня 2019 року в зразковій справі № 825/506/18 (Пз/9901/16/18), що залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року. Позиція полягає у тому, що:
-          якщо на час звернення із заявою про видачу довідки про заробітну плату непрацюючий пенсіонер органів прокуратури аргументує своє прохання бажанням здійснити перерахунок пенсії за вислугу років на підстави  закону, який діє й передбачає право, умови та підстави її перерахунку, таку довідку зобов`язаний видати той орган прокуратури, в якому до виходу на пенсію працював заявник;
          -          якщо непрацюючий пенсіонер органів прокуратури звертається до органу прокуратури із заявою видати довідку відповідної форми та змісту про заробітну плату, необхідну для перерахунку пенсії за вислугу років, за умови, коли закон про право, форми і види пенсійного забезпечення на час звернення із заявою не передбачає підстав, умов та порядку перерахунку пенсії і у зв`язку з цим не встановлює загальнообов`язкових положень про форму, зміст і механізм її видання, відмова органу прокуратури видати таку довідку не є протиправною;
          -          якщо пенсіонер органів прокуратури просить видати довідку про заробітну плату за умови, коли матеріальний закон про право, форми і види пенсійного забезпечення передбачає право, підстави, розмір та види складових перерахунку пенсії, але не унормовує порядок видачі довідки про заробітну плату, відмова у видачі такого документа із посиланням на відсутність нормативного акту про порядок і умови видачі довідки має визнаватися протиправною, оскільки право на перерахунок пенсії не може і не має залежати від механізму його реалізації;
-          якщо на час звернення  закон  не встановлює права на перерахунок пенсії за вислугу років і не передбачає обов`язку надання довідки про заробітну плату, орган прокуратури не може видавати довідки довільної форми чи за аналогією з іншими нормативними актами, оскільки відсутність законної мети, для якої витребовується довідка, унеможливлює використання будь-якого із засобів для її досягнення;
-          якщо суб`єкт звернення запитує довідку про заробітну плату для перерахунку пенсії в часі, коли  закон  не передбачає такого права, суб`єкт владних повноважень, якому адресований запит, має розглянути його і відповісти на нього. Ненадання відповіді тільки тому, що позивач немає права на перерахунок пенсії, має визнаватись протиправною дією, оскільки відсутність законодавчих підстав для видачі довідки не означає, що орган прокуратури, якому адресовано звернення, не повинен виконувати відведену йому функцію з розгляду таких звернень та надання на них відповідей, зокрема й із зазначенням причини відмови видати запитувану довідку.
Отже, для правильного вирішення спору належить встановити, чи передбачав матеріальний закон, чинний на час виникнення спірних правовідносин, право на перерахунок пенсії з урахуванням відомостей, які ОСОБА_1 просила зазначити у довідці про заробітну плату. 
У відповідності до ч. 17 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії у 2008 році, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. 
У подальшому редакція ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII неодноразово змінювалася.
З 15 липня 2015 року набув чинності новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що був прийнятий 14 жовтня 2014 року. Порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначений у ст. 86 вказаного Закону. Разом з тим, вказана норма права станом на жовтень 2017 року не передбачала порядку і умови перерахунку пенсії, а лише містила посилання на те, що вони визначаються Кабінетом Міністрів України.
На час розгляду Генеральною прокуратурою України звернення позивача від 12 жовтня 2017 року щодо видачі довідки про заробітну плату, Кабінет Міністрів України не прийняв нормативно-правовий акт, яким були б визначені умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
  Таким чином, на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року  № 657 щодо підвищення посадових окладів і зміну розміру надбавок працівникам органів прокуратури, з якою позивач пов`язує виникнення у неї права на перерахунок пенсії, а також на час її звернення до Генеральної прокуратури України із заявою про видачу довідки про заробітну плату з метою її пред`явлення до органу ПФУ для перерахунку пенсії, відповідні положення ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, втратили чинність, а визначення умов та порядку  перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. 
Положення ч. 20 ст. 86 Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII на час виникнення спірних правовідносин не були визнані Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату для її подальшого пред`явлення до органів Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії. 
Колегія суддів враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019:
- ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 152 Конституції України  передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У відповідності до  ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 814/1274/17, за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.
Як зазначалось раніше, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 було визначено, що ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Натомість спірні правовідносини між ОСОБА_1 та Генеральною прокуратурою України, які були предметом судового розгляду, виникли 12 жовтня 2017 року - у день звернення із заявою про видачу довідки та припинилися з наданням відповіді на вказану заяву - 30 жовтня 2017 року.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те,  що рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019  на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки вони виникли до його прийняття. 
Суд першої інстанції, як на одну з підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , посилався на положення ст. 49 Кодексу законів про працю України.
Зазначена норма права передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Надаючи правову оцінку вказаному доводу суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що звертаючись до Генеральної прокуратури України із заявою від 12 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 просила видати їй довідку про середньомісячну заробітну плату, з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на момент звільнення за останні 24 календарні місяці підряд на посаді перед звільненням.  Одночасно позивач вказувала на те, що підставою для видачі такої довідки є підвищення заробітної плати для відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року  № 657 та виникнення у неї у зв`язку з цим підстав для перерахунку пенсії.
З огляду на викладене колегія суддів при вирішення спору виходить із того, що ОСОБА_1 просила відповідача надати довідку не про власну (виплачену саме позивачу) заробітну плату, а відомості про новий розмір заробітної плати для особи, що працює на прокурорсько-слідчій посаді, з якої позивач була звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.  
Натомість ст. 49 Кодексу законів про працю України зобов`язує роботодавця видати працівникові довідку про роботу в установі із зазначенням, зокрема, розміру його власної заробітної плати.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги Офісу Генерального прокуратура спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 22 січня 2018 року, та є підставами для його скасування.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Офісу Генерального прокуратура задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 242, 291, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

          Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокуратура - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року - скасувати. 
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ч. 5 ст. 291 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя                                                                      А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            О.М. Кузьмишина

          В.В. Файдюк 

Постанова складена у повному обсязі 06 лютого 2020 року.