УХВАЛА
Іменем України
30 січня 2020 року
м. Київ
справа 756/11998/14-ц
провадження № 61-22032ск19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в справі за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересована особа - акціонерне товариство «Універсал Банк», на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження № 55003564 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва від 08 липня
2015 року № 2/756/4743/14, щодо накладення арешту на майно боржника, арешту коштів боржника, стягнення з боржника основної винагороди та скасування відповідних постанов приватного виконавця від 26 квітня 2019 року.
Скарга мотивована тим, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того вказував на те, що у виконавця не було законних підстав накладати арешт на її кошти, оскільки у заяві про відкриття виконавчого провадження, стягувачем не було зазначено жодного відомого йому рахунку, відкритого на її ім`я. Крім того, приватний виконавець не мав права накладати арешт на заробітну плату, що є її єдиним джерелом доходу для існування та існування її сина, зважаючи на те, що вона є одинокою матір`ю.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. у виконавчому провадженні № 59003564 під час винесення постанови про арешт майна боржника від 26 квітня 2019 року та постанови про арешт коштів боржника від 26 квітня 2019 року визнано незаконними.
Постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва 
Лановенко Л. О. у виконавчому провадженні № 59003564 від 26 квітня 2019 року про арешт майна боржника скасовано. 
Постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва 
Лановенко Л. О. у виконавчому провадженні № 59003564 від 26 квітня 2019 року про арешт коштів боржника скасовано.
У іншій частині вимог скарги відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року в частині визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. у виконавчому провадженні № 59003564, щодо арешту майна та коштів боржника, в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. від 26 квітня 
2019 року про арешт майна боржника та в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. 
від 26 квітня 2019 року про арешт коштів боржника скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
06 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 
2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, з пропуском строку на касаційне оскарження.
Заявник просила визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявником отримано 06 листопада 2019 року, що підтверджується копією конверта Київського апеляційного суду.
Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною другою статті 390 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Враховуючи те, що скаргу подано 06 грудня 2019 року тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, а клопотання заявника про поновлення строку - задоволенню.
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт.
Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. у виконавчому провадженні № 59003564 вчиняла дії відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції в частині визнання незаконними дій приватного виконавця та щодо скасування постанов про арешт майна та коштів боржника.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 
1997 року).
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Ураховуючи, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.
Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в справі за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересована особа - акціонерне товариство «Універсал Банк», на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни відмовити. 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська