ПОСТАНОВА
Іменем України

26 лютого 2020 року 
Київ
справа №826/8319/16
провадження №К/9901/47343/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення коштів, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Епель О. В., суддів: Карпушової О. В., Кобаля М. І.
І. Суть спору
1. У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - ГТУЮ у м. Києві) про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 911329,92 гривень.
2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі № 826/11039/15 заробітна плата за період з 15 січня 2010 року по 08 листопада 2011 року в сумі 38600,31 грн фактично виплачена йому 29 квітня 2016 року.
2.1. Вважаючи, що за Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, позивач має право на отримання компенсації, суму якої він визначив у розмірі 911329,92 грн., ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про її стягнення.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі № 826/11039/15 визнано протиправними дії ГТУЮ у м. Києві в частині невиплати заробітної плати за період з 15 січня 2010 року по 08 листопада 2011 року, а також стягнуто з ГТУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 15 січня 2010 року по 08 листопада 2011 року та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 25 лютого 2012 року по 05 червня 2015  року в розмірі 135851,19 грн, без утримання податків й інших обов`язкових платежів.
4. У частині стягнення заробітної плати за період з 15 січня 2010 року по 08 листопада 2011 року у наведеній судовій справі Київським апеляційним адміністративним судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача на час відсторонення складала 83,37 грн (1834,10 грн виплачені за листопад 2009р.+1834,10 грн. виплачені за грудень 2009 р./44дні). Таким чином сума заробітної плати ОСОБА_1 склала 38600,31 грн (83,37 грн*463 робочі дні).
5. 29 квітня 2016 року на підставі виконавчого листа від 07 квітня 2016 року у справі № 826/11039/15 проведено безспірне списання коштів у сумі 135851,19 грн. з рахунку ГТУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 , що підтверджується наявною у справі копією листа Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 05 травня 2016 року № 9-08/1081-5221.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
6. Рішенням Окружного адміністративного суду міста від 27 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
6.1. Стягнуто з ГТУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 65359,54 гривень.
7. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, але розмір такої компенсації становить 65359,54 грн, а не 911329,92 грн, як він просить у своєму позові.
8. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста від 27 грудня 2017 року скасовано та прийнято нове, якою позовні вимоги задоволено частково.
8.1.   Визнано протиправною бездіяльність ГТУЮ у м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 за період з 15 січня 2010 року по 29 квітня 2016 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15 січня 2011 року по 08 листопада 2011 року.
8.2. Зобов`язано ГТУЮ у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 15 січня 2010 року по 29 квітня 2016 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15 січня 2011 року по 08 листопада 2011 року.
8.3. В решті позову - відмовлено.
9. Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, прийшов до висновку, що правове значення для вирішення питання щодо наявності в особи права на отримання вказаної компенсаційної виплати має те, чи був виплачений нарахований їй дохід, зокрема визначений судовим рішенням, з порушенням строків. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, незалежно від попереднього нарахування сум.
9.1. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 за період з 15 січня 2010 року по 29 квітня 2016 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15 січня 2011 року по 08 листопада 2011 року, та зобов`язати його нарахувати і виплатити позивачу зазначену компенсацію за період з 15 січня 2010 року по 29 квітня 2016 року.
IV. Касаційне оскарження 
10. Представник ГТУЮ у м. Києві  подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
11. В обґрунтування касаційної скарги вказує на помилковість висновку суду апеляційної інстанції щодо необхідності здійснення відповідачем виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Крім того суд, вийшовши за межі позовних вимог, обмежив право відповідача на захист, оскільки бездіяльність, яку визнано судом протиправною, не була предметом розгляду справи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій. Разом з цим судом чітко не визначено аргументи, внаслідок яких визнано протиправною бездіяльність відповідача. 
12. Водночас позивач у відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
13. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
14. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
15. За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
16. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
17. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
20. Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
21. За змістом статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
22. Приписами статей 3, 4 Закону № 2050-III обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
23. Згідно з пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
24. Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
25. Положеннями пункту 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:
пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);
соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);
стипендії;
заробітна плата (грошове забезпечення).
26. Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, в редакції, яка діяла на момент розгляду справи № 826/11039/15, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
VI. Позиція Верховного Суду
27. З матеріалів справи вбачається, що Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 29 березня 2016 року у справі № 826/11039/15 визнав протиправними дії ГТУЮ у м. Києві в частині невиплати заробітної плати за період з 15 січня 2010 року по 08 листопада 2011 року, а також стягнув з ГТУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 15 січня 2010 року по 08 листопада 2011 року та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 25 лютого 2012 року по 05 червня 2015  року в розмірі 135851,19 грн., без утримання податків й інших обов`язкових платежів.
28. В силу вимог частини першої статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
29. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина друга статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
30. Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
31. Як вбачається зі справи № 826/11039/15, суд під час її розгляду вирішив питання виплати відповідачем середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .
32. Спірні ж правовідносини, які склались у цій справі виникли у сфері оплати праці і стосуються виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
33. При цьому, з огляду на зміст позову, предметом спору є стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою саме заробітної плати у розмірі 38600,31 грн за період з 15 січня 2010 року по 08 листопада 2011 року.
34. Зі змісту статті 2 Закону № 2050-III вбачається, що під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
35. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону № 2050-III та Порядку № 159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. 
36. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
37. Разом з тим, за приписами Конституції України та КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
38. Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
39. Аналогічна правова позиція міститься в рішеннях Верхового Суду України, зокрема, у постановах від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, від 07 листопада 2012 року у справі № 6-131цс12, від 18 листопада 2014 року № 21-518а14, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16.
40. Однак, суд апеляційної інстанції зобов`язавши відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 15 січня 2010 року по 29 квітня 2016 року, ще й, при цьому, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 у період з 15 січня 2010 року по 29 квітня 2016 року цієї компенсації, дійшов помилкового висновку, не зважаючи на те, що в своєму рішенні посилається на нібито аналогічний правовий підхід викладений в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 2а-1102/09/2670.
41. Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що правова позиція зводиться до того, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
42. За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
43. Оскільки присуджена сума заробітку в розмірі 135851,19 грн. за судовим рішенням від 29 березня 2016 року у справі № 826/11039/15, яке набрало законної сили 07 квітня 2016 року (тобто, з цієї дати виник обов`язок відповідача по сплаті присудженої суми), була виплачена позивачу 29 квітня 2016 року, то має місце затримка виплати відповідачем відповідної присудженої суми менше одного місяця.
44. Разом з цим, слід вказати на помилковість висновку суду про відсутність обов`язку у суду вираховувати суму компенсаційної виплати при вирішенні таких спорів, оскільки у Законі № 2050-III та Порядку № 159 закріплено чітку формулу обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а саме (добуток - присуджена сума) х (величина приросту споживчих цін за період, яка визначається шляхом множення між собою місячних індексів, які множаться на 100 та з отриманої суми віднімається 100 відсотків):100).
45. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
46. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

47. Верховний Суд також наголошує на тому, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).
48. З огляду на приписи статті 242 КАС України обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.
49. Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
50. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
51. Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.
52. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
53. Суду під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.
VII. Судові витрати
54. Оскільки справа повертається на новий судовий розгляд, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не вирішується.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд  

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити.
2.          Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко
                                                                                                                        Н. А. Данилевич