Справа № 309/2531/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       30 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді – Джуги С.Д.
суддів – Кожух О.А., Куштана Б.П.
з участю секретаря: Чучки Н.В.
імена (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року у складі судді Бліщ О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-
в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовні вимоги мотивує тим, що 19 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_2 керуючи своїм автомобілем, грубо порушивши Правила дорожнього руху (не надав перевагу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі руху), вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої його автомобілю Shkoda Oktavia A5 1/6l державний реєстраційний номер НОМЕР_1 заподіяні технічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 22166,92 гривні. У добровільному порядку відповідач кошти відшкодувати не бажає, а тому він змушений звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди. Зазначає, що зіткнення сталося з вини відповідача, відносно якого працівниками поліції було складено адміністративний протокол за ознаками в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Станом на сьогодні адміністративну справу не розглянуто з причин того, що суд неодноразово повертав матеріали для дооформлення, однак такі належно так і не були оформлені, що унеможливлює на даний час прийняття по ній відповідного рішення, оскільки закінчився строк притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача в його користь суму завданої шкоди в розмірі 22366,92 гривні. 
Рішенням Рахівського районного суду від 05 квітня 2019 року в задоволенні заявленого позову відмовлено .

На дане рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема, зазначено, що судом ухвалено рішення на користь відповідача, грубо порушивши при цьому принцип рівності сторін перед судом та необхідність повного і всебічного з`ясування обставин справи; суд розглянув дану справу за правилами спрощеного провадження, однак у даній справі наявна ухвала від 28.09.2018 року в якій зазначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву і його не подав.

Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності сторін. 
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив із його недоведеності. 
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України,п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. 
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). 
       Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди. В обґрунтування заявленого позову зазначено, що 19 жовтня 2017 року, відповідач ОСОБА_2 , керуючи своїм автомобілем, грубо порушив Правила дорожнього руху України, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в ході якої автомобіль позивача Shkoda Oktavia A5 1/6l, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав технічні пошкодження.
Суд першої інстанції правильно встановив і зазначив, що позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів того, що 19 жовтня 2017 року дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача та спричинення його автомобілю тих чи інших пошкоджень в ході цієї ДТП, а також доказів на підтвердження того, що саме відповідач ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху України, що між діями відповідача і шкодою, заподіяною автомобілю позивача, є безпосередній причинний зв`язок.
Відповідно до приписів ч.1,ч.2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. 
Позивачем в порушення приписів ч.1,ч.2 ст. 83 ЦПК України не подано до позовної заяви жодних доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлений позов. Окрім того, позивачем до позовної заяви не подано жодних доказів на підтвердження, що ним не може бути поданий доказ об`єктивних причин та відповідне клопотання про витребування доказів судом згідно із ст. 84 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. (ч.4 ст. 12 ЦПК України).
З врахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові.
Посилання в апеляції, що судом ухвалено рішення на користь відповідача при цьому порушено принцип рівності сторін перед судом та необхідність повного і всебічного з`ясування обставин справи, не заслуговують на увагу, оскільки таке не ґрунтується на вищевказаних вимогах процесуального закону та не відповідає основним засадам (принципам) цивільного судочинства, зокрема: змагальності сторін та диспозитивності.
Не заслуговують на увагу також доводи апеляції, що суд розглянув дану справу за правилами спрощеного провадження, не врахувавши, що у даній справі наявна ухвала від 28.09.2018 року в якій зазначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки такі не відповідають матеріалам справи. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи наявна ухвала суду від 11.10.2018 року в якій зазначено про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, натомість в матеріалах справи відсутня ухвала від 28.09.2018 року (а.с.27). 

З врахуванням наведенного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє  ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2020 року.
Головуючий :
              Судді: