Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М. 
Доповідач -Дронська І.О.

Справа № 415/5707/19
Провадження № 22-ц/810/902/19

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року                                             м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:
головуючого судді Дронської І. О.,
суддів Карташова О. Ю., Стахової Н. В.,
за участю секретаря Вовчанської С. В.
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2019 року, ухвалене 30.08.2019 року у складі судді Фастовця В. М. в м. Лисичанську
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
                                                       ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.06.2011 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б\н, відповідно до умов якого відповідачці банк надав кредит у розмірі 16200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Позивач вважає, що підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між банком і відповідачкою кредитний договір.
У порушення норм ЦК України та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 585593,42 грн, яка складається з: 15412,88 грн - заборгованості за кредитом; 567980,54 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2200грн - заборгованості за пенею та комісією.
Позивач, посилаючись на наявне право щодо вимоги від боржника повернення будь-якої частини заборгованості за кредитом, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в розмірі 122204,59 грн, яка складається з: 15412,88 грн - заборгованості за кредитом; 106791,71 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 10.06.2011року по 30.05.2017року, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 30.08.2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні не найшло підтвердження укладення кредитного договору між сторонами по справі, тобто докази існування між ними взаємних прав та обов`язків, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції порядку, встановленого для вирішення питання, допущення судом однобічності та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягнення заборгованості з відповідачки за тілом кредиту, яка 10.06.2011 року уклала з банком кредитний договір, користувалася кредитними коштами, 25.09.2013 року відповідачці було встановлено кредитний ліміт в сумі 9000 грн, який у подальшому було збільшено до 16200 грн. Користуючись кредитними коштами відповідачці були добре відомі і зрозумілі умови договору, оскільки вона була з ними ознайомлена, а тому суд першої інстанції не мав підстав для відмови у стягненні з відповідачки відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у задоволенні позову.
Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для застосування до спірних правовідносин сторін правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалася своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».
Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.
Щодо відповідачки ОСОБА_1 , то колегією суддів встановлено, що за відомостями відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Луганській області, а.с. 121, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 .
За зазначеною адресою відповідачка ОСОБА_1 рекомендовані поштові відправлення щодо виклику до суду не отримує, повістки повертаються до суду з позначкою поштового відділення « адресат відсутній».
Також, з метою з`ясування місця перебування ОСОБА_1 на запит апеляційного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України листом від 24.12.2019 року № 19313/05-01 повідомлено, що станом на 21.12.2019 року в реєстрі застрахованих осіб відомості про нарахування заробітної плати (доходу), сплату страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про застраховану особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за 2019 рік відсутні, а.с. 120.
У зв`язку із наведеним у відповідності до вимог п. 11 ст. 128 ЦПК України судом розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України на 18.12.2019 року та 10.01.2020 року, а.а.с. 106, 116. 
Колегія суддів, вважає, що апеляційним судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, за адресою, зазначеною як позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», так і відповідачкою у анкеті-заяві про видачу кредиту та за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання останньої.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами не допускається.
Тому з урахуванням наведеного, тривалості судового провадження у теперішній справі, зокрема, права сторони позивача на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Так судом першої інстанції встановлено, що 10.06.2011 року відповідачка підписала Заяву.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, посилаючись на відсутність відповідних, належних та достатніх доказів на обґрунтування позивачем позовних вимог, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження укладення кредитного договору між сторонами по справі, тобто докази існування між ними взаємних прав та обов`язків, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, адже до нього суд дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.
Колегією суддів встановлено, що 10.06.2011 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б\н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 16200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також у заяві зазначено, що ОСОБА_1 погодилась з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг. Також у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифами були надані для ознайомлення відповідачці в письмовому вигляді, а.с. 7.
Колегія суддів, враховуючи, що судом першої інстанції справу було розглянуто у спрощенному провадженні без повідомлення сторін, долучено до матеріалів справи, як складових раніше наданих суду першої інстанції доказів, довідку про термін дії кредитних карток відповідачки ОСОБА_1 та підписану ОСОБА_1 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторони узгодили тип картки, тип кредитної лінії - «поновлювана», а також умови щодо сплати відповідачем відсотків за користування кредитом та інших платежів щодо оплати послуг банку та порядку нарахування та розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також довідку про зміну умов кредитування щодо кредитного ліміту та рух коштів по відкритим на ім`я ОСОБА_1 рахункам за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 10.06.2011 року уклали між собою кредитний договір та узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно довідки за підписаним сторонами кредитним договором б/н від 10.06.2011 року ОСОБА_1 отримувала кредитні картки: 10.06.2011 року з терміном дії -05/13; 18.04.2012 року з терміном дії - 06/15; 08.11.2012 року з терміном дії - 09/15; 03.07.2013 року з терміном дії - 04/17; 25.09.2013 року з терміном дії -06/17; 19.02.2014 року з терміном дії -07/17; 14.04.2014 року з терміном дії -12/17, а.с. 96
Отже, за умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту сторонами визначено 31.12.2017 року ( строк дії кредитної картки).
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за кредитним договором первісно наданий відповідачці кредитний ліміт 01.03.2014 року було збільшено до 16200 грн, а 13.08.2014 року - зменшено до 15420 грн, а.с. 64.
Крім того, відповідно до п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4.Умов та Правил надання банківських послуг, позивачем за спірним кредитним договором змінювався кредитний ліміт за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року та, відповідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за кредитним договором первісно наданий відповідачці кредитний ліміт 01.03.2014 року було збільшено до 16200 грн, а 13.08.2014 року - зменшено до 15420 грн, а.с. 64.
З наданої банком виписки по картковим рахункам відкритим ОСОБА_1 за кредитним договором, відповідачка після отримання карток активно здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткових рахунків у відповідні періоди, так і для придбання товарів та часткового погашення заборгованість по кредиту, а.а.с. 65-174.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За доводами позовної заяви відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 585593,42 грн, яка складається з: 15412,88 грн - заборгованості за кредитом; 567980,54 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2200 грн - заборгованості за пенею та комісією.
Між тим, відповідно до вимог позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що утворилась станом на 30.04.2019 року за тілом кредиту у повному розмірі, а саме в сумі 15412,88 грн, а заборгованість по процентам за користування кредитом тільки за період з 10.06.2011 року по 30.05.2017 року в сумі 106791,71 грн, а всього стягнути заборгованість у загальній сумі 122204,59 грн, а.с. 3.
Колегія суддів, перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості у порівнянні з наданою позивачем інформацією щодо руху коштів за рахунками ОСОБА_1 , вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 10.06.2011 року, укладеного з відповідачкою за тілом кредиту в сумі 15412,88 грн.
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а строк виконання такого зобов`язання, який не встановлено, починається з моменту пред`явлення відповідної вимоги, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 15412,88 грн
Щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 30.04.2018 року в сумі 106791,71 грн за період з 10.06.2011 року по 30.05.2017 року, тобто в межах дії кредитної картки, строк дії якої закінчується 30.11.2017 року.
З матеріалів справи, а саме з наданого відповідачем розрахунку заборгованості, вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» нарахування відповідачці процентів за користування кредитними коштами здійснювало зі ставки 27,60% річних, відповідно до домовленості сторін, але з 01.09.2014 року ставка відсоткова позивачем була збільшена до 32,40%, а починаючи з 01.04.2015 року збільшена до 42,0%, а.с. 5-6.
При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01.09.2014 року та 01.04.2015 року позивачем змінена відсоткова ставка з 27,60% річних на 32,40% річних, у подальшому на 42,0%, а також не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.
Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»  (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
Належного повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про збільшення відсоткової ставки з 27,60%, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.
Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.
Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.
На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що сплата процентів відповідачкою ОСОБА_1 за користування кредитом повинна відбуватися відповідно до відображеної у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з розрахунку 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а.с. 97, та відповідно до наданого позивачем розрахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитними коштами 15412,88 грн ( тіло кредиту) позивачем віднесена на заборгованість 04.07.2014 року, при цьому заборгованість за процентами за попередній період і станом на 04.07.2014 року складала 1324,08 грн, а.с. 5.
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, а також аналізу руху грошових коштів за розрахунковими рахунками ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитними коштами до 25.10.2013 року відповідач не мала, а тому позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 11.06.2011 року по 25.10.2013 року задоволенню не підлягають, як безпідставні.
З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 25.10.2013 року по 30.05.2017 року (межі позовних вимог) з розрахунку 15412,88 грн ( заборгованість за тілом кредиту) х 27,60% : 360 днів ( виходячи з розрахунку днів на рік) х 1034 днів ( період заборгованості) + 1324,08 грн ( заборгованість за процентами станом на 04.07.2014 року) = 13542,38 грн, а загальний розмір заборгованості, станом на 30.04.2019 року складає: 15412,88 грн ( заборгованість за тілом кредиту) + 13542,38 грн ( заборгованість по процентам за період з 25.10.2013 року по 30.05.2017року) = 28955,26 грн.
Щодо безпідставного, як вважає скаржник, посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Колегія суддів вважає зазначений довід таким, що не відповідає дійсності, оскільки, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 30.08.2019 року, яке оскаржується АТ КБ «Приватбанк», не містить посилання суду на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі в сумі 1921,00 грн, а.с. 1, за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2881,50 грн, а.с. 56, а тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП   НОМЕР_1 , паспорт серії  НОМЕР_2 , виданий Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 08.12.2000 року 1785100972 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, буд.1 Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 , МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором б/н від 10.06.2011 року, станом на 30.04.2019 року, в загальній сумі 28955,26 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 15412,88 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 25.10.2013 року по 30.05.2017 року в сумі 13542,38 грн, а також судовий збір в сумі 1137,90 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необгрунтованістю..
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий І. О. Дронська 

Судді О. Ю. Карташов

Н. В. Стахова