ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Харків

Справа № 643/15382/15-ц
Провадження № 22-ц/818/599/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 

апеляційну скаргу представника Баценюк ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1  на рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Довготько Т.М.),

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова 21 вересня 2018 року було залучено ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Позов мотивований тим, що 03 серпня 2005року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за умовами якого їй, як позичальнику, у тимчасове користування на умовах забезпеченості та повернення, строковості та платності було надано 210 000,00 Доларів США, терміном користування до 04.08.2025 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору відповідачем у справі, ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки та відповідно до нотаріально посвідченого договору іпотеки від 04.08.2005 року передано нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з усіма приладдями, яке належить боржнику на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Станом на 01.08.2018 року, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, становила у гривневому еквіваленті 5 463 349 грн. 53 коп. 02.08.2018 року старий кредитор ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та вона уклали Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, за яким старий кредитор 02.08.2018 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, укладеним між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_2 та право вимоги за договором іпотеки від 04.08.2008 року. На адресу ОСОБА_2 направлялась вимога про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, яка була отримана відповідачем ОСОБА_2 . Відповідною вимогою було повідомлено Боржника про необхідність здійснення погашення заборгованості за кредитним договором та попередження про те, що у разі непогашення заборгованості за кредитним договором. Іпотекодержатель має намір реалізувати свій намір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх законних прав. У строк, визначений положеннями норм чинного законодавства, вона як Іпотекодержатель реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 165,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності було внесено відповідний актовий запис та набуто ОСОБА_1 право власності на предмет Іпотеки. Згідно зі Звітом про незалежну оцінку від 01.02.2019 року вбачається, що вартість оцінки предмета іпотеки, на який було звернуто стягнення з метою задоволення своїх законних прав новим кредитором, а саме нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , становить 3 485 000,00грн. Таким чином, різниця між сумою заборгованості станом на день укладення Договору відступлення права вимоги за кредитним договором, що становила 5 463 349, 53 грн. та розміром вартості предмета іпотеки, на яке було звернено стягнення в рахунок виконання зобов`язань боржника, що становить 1 978 349,53 грн. (3 485 000,00грн. становить: 5 463 349,53грн. – 3 485 000,00грн. ), яку вона просила стягнути з відповідача.

Отже, позивач ОСОБА_1 після зменшення розміру позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 978 349 грн. 53 коп. за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки, та зареєстрував на своє ім`я право власності на предмет іпотеки - нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, правові підстави для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник Баценюк ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин справи, які суд вважав встановленими.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає на ті ж обставини, що і у позовній заяві, посилаючись на ст.509, 526, 591, 599, 1049 ЦК України, ст.1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку», а також правову позицію, викладену у постанові ВС від 11 квітня 2018 року в справі №761/17280/16-ц. Також вказує, що кредитним договором №88 передбачено право кредитодавця одержувати відшкодування з іншого майна позичальника, що не виступає предметом застави, у разі недостатності одержаних від реалізації заставленого майна грошових коштів для погашення в повному обсязі майнових вимог кредитодавця.

У додаткових поясненнях представник позивача, з огляду на зменшення суми грошових коштів, що підлягають стягненню, надала розрахунок заборгованості, виходячи з алгоритму її нарахування, черговості погашення з врахуванням звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2005 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №88. Згідно п.п.1.1., 1.1.3 якого, банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді відзивної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 210 000, 00 доларів США, терміном повернення кредиту до 03.08.2015року, зі сплатою відсотків у розмірі 14,0% річних / Том 1, а.с.8-10/. 

Відповідно до Додаткової угоди №3 до Договору №88 від 03.08.2005року, укладеної 24.07.2008року, між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») та ОСОБА_2 , сторони домовилися, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 15 % річних /Том. 1, а.с.14/.

Відповідно до Додаткової угоди №5 до Договору №88 від 03.08.2005року, укладеної 01.12.2008року, між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») та ОСОБА_2 , сторони домовилися, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5 % річних /Том. 1, а.с.15/.

Відповідно до Додаткового договору №6 до Кредитного договору №88 від 03.08.2005року, укладеного 04.09.2009року, між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») та ОСОБА_2 , сторони домовилися, що строк користування крдитом збільшується до 03.08.2025 року включно /Том. 1, а.с.17/.

Відповідно до додаткового договору №7 від 04.02.2011року Банк та ОСОБА_2 визначили останні зміни щодо Кредитного договору, а саме: кредит надається у формі непоновлювального мультивалютного кредиту з лімітом заборгованості в сумі, яка складається з максимального ліміту заборгованості в USD, який становить 210 000,00 доларів США, та максимального ліміту заборгованості в UAN, який становить 129 253, 55 грн. Надання кредиту здійснюється в доларах США та гривні окремими частинами (траншами). Кредитні кошти надаються строком по 03.08.2025 року включно. За користування кредитними коштами встановлюється плата у вигляді процентів річних, які нараховуються за ставками, встановленими відповідно до наступного правила: річна ставка за користування траншами в USD - 16,5 % річних, річна ставка за користування траншами в UAN – 21,0 %річних/том 1 /а.с.18-22/.

В забезпечення виконання умов кредитного договору відповідачем у справі, ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки та відповідно до договору іпотеки від 04.08.2005 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Колядою Т.Г. за реєстровим №1279 передано нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з усіма приладдями, яке належить боржнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 04.08.2005 року Колядою Т.Г. за реєстровим №1274 /Том 4, а.с.59-67/.

Як вбачається з заяви представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» Савицької С.С., меморіальний ордер про видачу коштів за Кредитним договором №88 від 03.08.2005року було знищено за строком зберігання в 2011 році на підставі постанови НБУ від 08.12.2004року №601 /Том 1, а.с.206-211/. 

Відповідно до прибутково-видаткового касового ордеру №1 від 14.08.2005року ОСОБА_2 отримала 210 000 доларів США видаток кредитних коштів за кредитним договором №88 від 03.08.2005року /том 1, а.с.233/.

Крім того представником ПАТ «ВіЕйБі Банк» на вимогу суду були надані виписка з текстом по рахунку клієнта № НОМЕР_1 за період з 04.08.2005року по 13.09.2005року та виписки по особовим рахункам Том. 1, а.с.234-250, Том 2, а.с.1-250, Том.3, а.с.93/.

01.08.2018 року між ПАТ КБ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» було укладено договір №25136 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги у сумі 5463 349,53грн. за кредитним договором № 88 від 03.08.2005року перейшло до ТОВ «Фінанс Проперті Групп» /Том 3, а.с.202-207/. 

В свою чергу 02.08.2018року між ТОВ «ФК «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 88 від 03.08.2005року перейшло до ОСОБА_1 /Том 3, а.с.214-217/.

Крім того, 02.08.2018 року між ТОВ «ФК «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Т.Г., 04.08.2005 року за реєстровим №1279 ,відповідно до якого ОСОБА_1 набула право вимоги за Іпотечним договором /Том 3, а.с.210-213/.

06.08.2018 року на адресу ОСОБА_2 направлялась вимога про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, яка була отримана відповідачем ОСОБА_2 . Відповідною вимогою було повідомлено Боржника про необхідність здійснення погашення заборгованості за кредитним договором та попередження про те, що у разі непогашення заборгованості за кредитним договором. Іпотекодержатель має намір реалізувати свій намір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх законних прав відповідно до положень ст.37 та/або 38 ЗУ «Про іпотеку». Вказана вимога була отримана ОСОБА_2 09.08.2018року, відповідно до рекомендованого повідомлення /Том 4, а.с.80-84/.

ОСОБА_1 реалізувала своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 165,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та 04.02.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було внесено відповідний актовий запис про набуття ОСОБА_1 права власності на предмет Іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 , на який було звернуто стягнення /Том 4, а.с.117-118/.

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку від 01.02.2019 року вбачається, що вартість оцінки предмета іпотеки, на який було звернуто стягнення, а саме нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , становить 3 485 000,00грн. /Том 4, а.с.85-116/.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та   вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Отже, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі  завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.  

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих підстав, що позивач вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб захисту, що послужило підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Між тим, оскільки позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки, та зареєстрував на своє ім`я право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France») від 11 листопада 1996 року, «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine») від 11 квітня 2013 року.

Тому посилання представника позивача в апеляційній скарзі на постанову ВС від 11 квітня 2018 року є недоцільним.

Доводи апеляційної скарги, що редакція ст. 36 Закону України "Про іпотеку" ставить в залежність недійсність наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання основного зобов"язання після позасудового врегулювання спору від змісту договору, а саме " якщо інше не визначено договором", судова колегія відхиляє.

Зміни в ст.36 ЗУ "Про іпотеку" на яку посилається представник позивача внесені лише 3 липня 2018 року, тоді як правовідносини виникли у 2005 році і зазначення на той час в кредитному договорі про відповідальність боржника всупереч діючому законодавству є нікчемним.

Редакція ЗУ "Про іпотеку" на час укладення кредитного договору і договору іпотеки не містила право сторін договору визначати питання щодо недійсності наступних вимог іпотекодаржателя щодо виконання основного зобов"язання у випадку позасудового врегулювання спору.

Крім того, доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, яка була розглянута судом першої інстанції в повному обсязі, та яким було надано належну правову оцінку і які не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не узгоджуються з вищенаведеними нормами матеріального права і на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2019 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду згідно ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        С.С. Кругова

Судді                                                                                О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови
складено 21 лютого 2020 року