Справа № 130/264/19
Провадження № 22-ц/801/93/2020
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року	Справа № 130/264/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
головуючої судді Денишенко Т. О., 
суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,
за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1  адвоката Кушнірука В.М., позивачки ОСОБА_2 , розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 
про позбавлення батьківських прав, 
за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішен-ня Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
05 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулася у Жмеринський міськрайон-ний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 за участі третьої осо-би, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивач-ки виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступ-ні обставини. З 12 липня 2011 року сторони у справі перебували у шлюбі, в яко-му ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Заочним рішенням Жме-ринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року, що набрало законної сили 26 травня 2015 року, шлюб розірваний. З часу народжен-ня дитини ОСОБА_1 нею не цікавився, займався вирішенням своїх осо-бистих питань. Вихованням, матеріальним забезпеченням доньки займається виключно позивачка. Через спори після розлучення з приводу майна відповідач ставив під загрозу майбутнє доньки, благополуччя якої залежало від наявності даху над головою та транспорту, яким її можна возити у дитсадок, школу. З ча-су окремого проживання сторін у справі відповідач жодного разу з донькою не бачився. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2015 року з ОСОБА_1 на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку ( доходів ) від-повідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини від-повідного віку, починаючи з 09 лютого 2015 року до досягнення дівчинкою повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду ОСОБА_1 не вико-нується. ОСОБА_2 просила суд її позов задоволити, позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ( а. с. 2-5 ). 
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2019 року позов задоволений, ОСОБА_1 позбавлений батьківсь-ких прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 -дження. З ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень ( а. с. 134, 138-142 ). 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасу-вати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник вва-жає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та про-цесуального права ( а. с. 148-149 ).
27 грудня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_5  адвоката Радіщева В. О. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де зазначено про надуманість доводів скарги, які не спростовують висновків суду першої інстанції. У відзиві наголошується на участі органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського ра-йону Вінницької області у вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі обстеження умов проживання дитини, одержаних відомостей від осіб, яким відомі обставини, що мають значення для вирішення питання, що має місце. Участі у засіданні виконавчого комітету з питання на-дання висновку про можливість позбавлення батьківських прав відповідач не брав, оскільки за місцем реєстрації він не проживає, через що не був повідом-лений про таке засідання. Крім цього ОСОБА_1 не звертався із спростуван-ням висновку органу опіки та піклування. Останній мав можливість на підставі такого звернення батька повторно розглянути порушене питання. Представник позивачки стверджує про доведеність факту ухиляння ОСОБА_1 від вико-нання своїх батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_3 , просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інс-танції без змін ( а. с. 159-163 ). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу відповідно представника ОСОБА_1 адвоката Кушнірука В.М., позивачки ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляцій-на скарга підлягає задоволенню.
Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі ви-моги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтова-ним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції є помилковим, воно не відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 12 липня 2011 року, заочним рішенням Жмеринського міськ-районного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року, що набрало закон-ної сили 26 травня 2015 року, розірваний. Донька ОСОБА_3 весь час проживає з ма-тір`ю, яка перебуває у шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_6 з 17 жовтня 2018 року. Відповідач проживає окремо. У справі № 130/371/15-ц рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з ОСОБА_1 стяг-нуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 30% про-житкового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою пов-ноліття. 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , позбавляючи ОСОБА_1 бать-ківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , суд першої інстанції, пославшись на норми Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення Євро-пейського суду з прав людини у справах «Хант проти України» ( заява від 07 грудня 2006 року № 31111/04 ), «Мамчур проти України» ( заява від 16 липня 2015 року № 10383/09 ), «Ньяоре проти Франції» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/16), «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» ( заяви від 13 липня 2000 ро-ку №№ 39221/98, 41963/98 ), статей 7, 150, 155, 164, 166 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», дійшов висновку, що відпо-відач ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, не піклу-ється про її фізичний, духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Суд визнав підтвердженими винну поведінку батька, нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, переконався у свідомому небажанні відпові-дача їх виконувати, встановив, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини. 
Оскаржуючи рішення суду від 01 листопада 2019 року, ОСОБА_1 під-креслює, що такий захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'-язків, є крайнім, його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Скаржник зауважує, що пояснення сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не-відомо коли, кому надавалися, судом вказані особи в установленому порядку як свідки не допитувалися. Неналежним чином оцінені судом, взяті до уваги довід-ки та доповідні записки, які невідомо на чиє прохання надавалися. Окремо ОСОБА_1 зазначив, що суд не цікавився питанням вирішення виконавчим комітетом Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької об-ласті клопотання позивачки про позбавлення його батьківських прав без його відома як батька дитини. Не з`ясування думки відповідача, збирання матеріалів, використаних у подальшому в якості доказів без його відома не давали, на пог-ляд скаржника, підстав суду ухвалити завідомо неправосудне рішення.
В апеляційній скарзі зазначається, що батько не хоче бути позбавленим та-ких своїх прав щодо доньки. Жоден документ справи, на який посилається суд першої інстанції, за його твердженням не несе інформації про ухиляння його від виховання доньки. Саме на прохання позивачки відповідач робив усе, аби дити-на була матеріально забезпечена, мала комфортні умови для проживання. 
З доводами апеляційної скарги слід погодитися, вони спростовують виснов-ки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, є обґрунтова-ними, достатніми для задоволення апеляційної скарги.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи норми чинного законодавства, які регулюють питання позбав-лення батьків прав відносно своїх дітей, слід мати на увазі, що підстави для та-кого рішення повинні бути ґрунтовними, об`єктивними, беззаперечними, дос-татніми.
У цій цивільній справі позов ОСОБА_2 не можна визнати таким, що під-лягає задоволенню через його недоведеність; саме ухиляння відповідача, його свідоме нехтування батьківськими обов`язками по відношенню до Дарії не можна визнати доведеними за тих обставин, що реально мають місце. 
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інте-реси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України батько мо-же бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від вико-нання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують бать-ківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати ли-ше після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зок-рема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, ме-дичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розви-ток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із бать-ків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до ви-ховання дитини ( дітей ) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Сторони у справі мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає з матір`ю. Шлюб між батьками дівчинки розірваний 15 квітня 2015 року. З 17 жовтня 2018 року ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Колегія суддів апеляційного суду не може не погодитися із доводами скар-жника в тій частині, що зібрані матеріали, довідки, доповідні записки, на під-ставі яких зроблений висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, не відповідають вимогам офіційних документів, адже з них не убачається, кому видавалися такі документи, за чиїм зверненням, підписи сусідів у наданих ними поясненнях не завірені належним чином. Щодо довідки Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій об-ласті від 21 грудня 2018 року № 32447 про відсутність відомостей щодо сплати їй аліментів ОСОБА_1 за виданим 14 травня 2015 року виконавчим лис-том № 130/371/15-ц, то звертає увагу той факт, що у цій довідці відсутнє зазна-чення наявності заборгованості у платника аліментів. Натомість представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду пояснював, що виконавчий лист пред`явлений позивачкою до виконання лише у 2019 році. Такі його пояс-нення позивачкою не заперечувалися. 
Узагалі не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з ОСОБА_1 аліментів, оскільки такий захід є одним із способів захисту прав дитини на належне мате-ріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині на-лежного утримання. Не поодинокі, навіть чисельні факти того, що аліменти стягуються тим з батьків, з ким проживає дитина, з метою урегулювання відно-син з іншим з батьків щодо матеріального утримання дитини, запобігання ви-никнення з цього приводу будь-яких непорозумінь. 
Отже у цій цивільній справі судом недостатньо, неповно дана оцінка фак-там, на яких наголошує відповідач, зокрема, його намаганням матеріально за-безпечувати дитину.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що заперечуючи проти по-зову матері доньки про позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_1 стверджує, що від виконання своїх батьківських обов`язків не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з дитиною немає, оскільки саме таку ситуа-цію створила сама позивачка. Фактичні обставини справи унеможливлюють ви-конання ним у повному обсязі своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки.
Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , суд першої інстанції в порушення приписів статей 264-265 ЦПК України доводів та заперечень обох сторін належним чином не переві-рив та не з`ясував, чи ухиляється відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є це ухилення свідомим та умисним, чи є доведеним факт такого ухилення з врахуванням того, що малолітня дитина 2012 року народження про-живає разом з матір`ю у створеній нею новій сім`ї. Судом не з`ясовано, з яких причин відповідач не бачиться зі своєю дитиною. Також судом належним чи-ном не вмотивований власний висновок про обрання щодо відповідача саме та-кого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.
Висновком опікунської ради Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 29 листопада 2018 року про доцільність позбав-лення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_3 ОСОБА_2 рекомендовано звернутися в суд з даним позовом. Цей висновок ґрун-тується виключно на свідченнях сусідів, оцінка яким уже зазначалася вище. Рі-шенням виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського ра-йону Вінницької області від 30 листопада 2018 року № 3 «Про надання виснов-ку про доцільність позбавлення батьківських прав» ОСОБА_2 наданий вис-новок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 у зв`язку з його ухиленням від виконання батьківських обов`язків. Вказане рішення не можна визнати належно умотивованим. У ньому лише за-значено, що розглядалася відповідна заява ОСОБА_2 та взято до уваги до-дані ( ? ) документи, враховано пропозиції членів опікунської ради. Такому рі-шенню судом не надано належної правової оцінки, фактично лише висновок опікунської ради та вказане рішення виконавчого комітету сільської ради самі по собі покладені в основу оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що батько дитини ОСОБА_1 бажає приймати участь у вихованні, утриманні доньки, спілкуватися з нею. 
У відповідності з нормами статті 51 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципами Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ста-тей 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», статей 163, 164 Сімей-ного кодексу України, згідно роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практи-ку застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», колегія суддів апеляційного суду не знаходить достатніх, законних підстав для визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 безпідставною, для позбавлення його батьківських прав віднос-но доньки ОСОБА_3 . 
Між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага. Закон визначив вичерпний перелік підстав для позбав-лення батьківських прав ( частина перша статті 164 СК України ), якими мо-жуть бути: не забрання батьками дитини з пологового будинку або з іншого зак-ладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не вияв-ляння ними щодо дитини батьківського піклування; ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо вони вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бро-дяжництва; у випадку засудження батьків за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Колегія суддів не убачає безумовно доведеним факт ухиляння ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки; об-ставини, на які посилається ОСОБА_2 як на підстави заявленого в суд позо-ву, зокрема, ухиляння батька від виконання своїх батьківських обов`язків з ура-хуванням стосунків між батьками дівчинки відповідно до положень статті 164 СК України не знайшли свого доведення, не є підставою для задоволення заяв-леної в суд вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по від-ношенню до дитини ОСОБА_3 .
Слід зауважити, що, дійсно, у ОСОБА_1 мають місце певні труднощі у спілкуванні з донькою, її вихованні, однак, здебільшого це є наслідком стосун-ків, які існують між сторонами у справі. Останні не налагоджують взаємовідно-сини між собою з питань виховання, утримання дитини з урахуванням віку дівчинки. 
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх ви-мог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Євро-пейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішен-нях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином за-значені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Кон-венції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в за-лежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).
Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інс-танції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити. 
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лис-топада 2019 року скасувати. 
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 , 1 152,60 гривні ( одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 коп. ) у від-шкодування сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 31 січня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота