ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 р.	Справа № 520/12026/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., повний текст складено 27.12.19 року) по справі № 520/12026/19
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Головного управління ДПС у Харківській області                
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №347186-1309-2038 від 30.06.2018 р. про сплату ОСОБА_1 земельного податку у розмірі 22477,52 грн. за 2018 рік;
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 р. позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №347186-1309-2038 від 30.06.2018 р. про сплату ОСОБА_1 земельного податку у розмірі 22477 грн. 52 коп. за 2018 р.
Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з  судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно та неповно встановлені обставини у справі, застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що до позивача з 2013р. перейшло право власності на будівлю ( її частину),  а тому з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно обчислюється податок на земельні ділянки. Нарахування земельного податку проведено в автоматичному режимі  на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова , рішень Харківської міської ради від 29.05.2013р. № 1269/13 та від 22.02.2017р. № 542/17, нарахований податком сплачений позивачем у повному обсязі у 2018р., а тому спірне податкове повідомлення-рішення є  законним.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Зазначає, що позивач має у власності нежитлові приміщення, які знаходяться в триповерховій будівлі, в якій крім зазначених приміщень, знаходяться інші, які належать іншим співвласникам. Позивач визнає обов`язок сплати земельного податку, проте не погоджується із способом нарахування такого податку, оскільки таке нарахування здійснено податковим органом не на підставі даних державного земельного кадастру, відсутності документів щодо перебування  у власності чи користуванні позивача земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Повстання,7/8 площею 0,0594 га, а також без врахування площі земельної ділянки , яка перебуває у користуванні співвласників житлових приміщень, частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.
Відповідно до ч. 4 ст.  229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень 2-го поверху №1.6, 23-29; 3-го поверху №1-21; антресолі №1-3 загальною площею 1517,9 кв.м. в літ. "О-3" за адресою: м.Харків, Повстання майдан, будинок 7/8, що підтверджується  договором купівлі-продажу №3446 від 06.11.2013 р. (а.с.20).
Сторонами по справі визнається, що нежилові приміщення, які належать на праві власності позивачу знаходяться в багатоповерховій будівлі.
30.06.2018 р. Головним управлінням ДФС у Харківській області   прийнято  податкове повідомлення-рішення  №347186-1309-2038, яким визначено ОСОБА_1 зобов`язання  за платежем  земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 22477,52  грн (а.с.36).
Представник позивача звертався до Головного управління ДФС у  Харківській області з адвокатськими запитами, в яких просив надати, зокрема, розрахунок податкового зобов`язання,  інформацію про документи (зокрема, дані державного земельного кадастру), які використовувались при обчисленні такого податкового зобов`язання ОСОБА_1 , а також докази направлення даного податкового повідомлення-рішення на адресу ОСОБА_1 та його одержання нею (а.с. 16-17).
18.10.2019р та 29.10.2019 р. відповідач листами повідомив заявника, що ОСОБА_1 з 03.12.2013р. перебуває на обліку, як платник земельного податку за земельну ділянку розташовану за адресою м. Харків, пл. Повстання АДРЕСА_2 8, площею 0,0594 га. Нарахування земельного податку проведено в автоматичному режимі за 2018р. та прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.06.2018р. № 347/186-1309-2038 на суму 22 477,52 грн. Зазначена сума сплачена в повному обсязі , податковий борг відсутній.
Земельний податок з фізичних осіб за земельні ділянки проведено на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова, станом на 01.01.2013 р. рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 р. №1269/13 визначена по м.Харкову нова базова вартість 1 кв.м  землі в розмірі 291,18 грн., яка діє з 01.01.2014 р. та щороку індексується, а також затверджено відповідні коефіцієнти (зональний (Км2), зон впливу локальних факторів (Км3), функціонального використання земельної ділянки (КФ) та  рішенням Харківської міської ради 6 скликання від 24.06.2015 р. №1894/15, затверджено Положення про плату за землю у місті Харкові, додатку №2 затвердженого рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві збори у місті Харкові" від 22.02.2017 р. №542/17. 
Ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено (відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки становить 1 відсоток від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помножений на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, (під житлову забудову, для промисловості, транспорту тощо) (Кф) та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км 2), за квадратний метр бази оподаткування (підпункт 5.1 пункту 5 Положення про плату за землю у місті Харкові).
Податкові повідомлення-рішення на сплату земельного податку за 2015-2018 роки платником отримувались нарочно, земельний податок сплачений своєчасно та в повному обсязі (а.с.18-19).
Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  при прийнятті податкового повідомлення рішення податковим органом врахована загальна площа земельної ділянки без визначення її пропорційності до площі нежитлового приміщення, яке належить позивачу, а тому податкове повідомлення-рішення є неправомірним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю, зокрема, земельного податку здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України, яким визначено порядок оподаткування земельних ділянок і перелік пільг по земельному податку.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до пп.пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі- ПК України) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Згідно з п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Відповідно до пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно з п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України  при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Згідно з п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Пунктом 286.1 статті 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 286.6 ст. 286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
Питання щодо нарахування плати за землю  фізичними  особами було предметом розгляду Верховним Судом України, який постановою від 07.07.2015 р.  у  справі № 826/12388/13-а висловив позицію, відповідно до якої власник нежилого приміщення (його  частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету  податок  за  площі  під такими приміщеннями (їх  частинами) з  урахуванням пропорційної частки прибудинкової території  з  дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.  Фізична  особа - власник нежилого приміщення (його  частини) у  багатоквартирному жилому будинку є платником  земельного  податку  з  дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Аналогічна  правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 р. по справі №  820/3171/17.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що нарахування податку на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, відбувається з урахуванням площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні співвласників, а також частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.
Як встановлено судовим розглядом та визнається відповідачем, що позивач є лише співвласником нежитлових приміщень, які знаходяться у багатоповерховій  нежитловій будівлі за адресою: м.Харків, Повстання майдан АДРЕСА_2 8.
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи з принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 ПК України, обов`язок сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. 
В той же час, відповідно до п. 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. 
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів.
Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:
- Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;
- Мін`юст - про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про об`єкти незавершеного будівництва.
Проте , відповідачем для обчислення  використано технічну документацію та рішення міської ради.
Колегія суддів зазначає, що нарахування позивачу податку на земельну ділянку, розташовану за вищевказаною адресою повинно відбуватися з урахуванням частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці та на підставі даних державного земельного кадастру.
Проте, податковим органом визнається, що  розрахунок земельного податку зроблено виходячи з розміру площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0594 га., без врахування частки інших співвласників нежитлових приміщень, що розташовані на земельній ділянці.
Отже відповідачем, всупереч п. 286.6 ст.286 ПК України при розрахунку земельного податку позивачу, не було встановлено кількість користувачів земельної ділянки, яка розташована за відповідною адресою, не враховано площу частки земельної ділянки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці, розрахунок земельного податку для позивача здійснено  за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами ПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача лише на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, під час проведення позивачу розрахунку земельного податку, оскільки відповідно до пункту 286.5 статті 286.5 ПК України саме відповідач наділений повноваженнями здійснити нарахування суми земельного податку з фізичних осіб та враховуючи положення пункту 286.1статті 286 ПК країни відповідач повинен був використовувати дані державного земельного кадастру.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доказів врахування контролюючим органом під час нарахування земельного податку  даних Державного   земельного   кадастру,  здійснення розрахунку земельного податку із урахування  пропорційності земельної ділянки  до  площі   нежитлового приміщення, яке належало позивачу, не надано.
Отже суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано  задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №347186-1309-2038 від 30.06.2018 р. Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача .
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року по справі № 520/12026/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  10.02.2020 року