ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 р. 	Справа № 520/11086/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Панов М.М.) по справі № 520/11086/19
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 всієї суми перерахованої йому пенсії за період з 01.01.2016 р. по 16.09.2019 р. в сумі 74009,34 грн., а також бездіяльність щодо нездійснення нарахування і виплати йому компенсації за несвоєчасну виплату суми пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №109 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати"; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 всі суми перерахованої йому з 01.01.2016 р. пенсії у найближчий виплатний період без обмеження такої виплати будь-якими строками та разом з виплатою компенсації за несвоєчасну виплату відповідних сум пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №109 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а саме не врахування, що суми перерахованої пенсії не були предметом дослідження і правової оцінки судом першої інстанції під час прийняття рішення від 05.08.2019 року по справі № 520/6423/19. Крім того, вказаним рішенням позивачу відмовлено у задоволенні вимоги про зобов`язання Пенсійного фонду виплатити всю суму заборгованості пенсії без відстрочення такої виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 103. Також зазначає, що після прийняття рішення від 05.08.2019 року законодавче регулювання спірних правовідносин змінилося, а саме скасовано п. 3 постанови КМУ від 21.02.2018 р. № 103, відповідно до якого встановлювались строки виплати перерахованої пенсії. Таким чином, вважає, що виник новий спір з новими обставинами відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в виплаті позивачу частки суми перерахованої пенсії у встановлені законодавством строки, відмови у виплаті компенсації зі своєчасно невиплачених сум пенсії, який підлягає вирішенню по суті судом саме в порядку нового позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якому просить  врахувати надані письмові пояснення та задовольнити позовні вимоги,  а відзив на апеляційну скаргу вважати необгрунтованим та безпідставним.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що   ОСОБА_1 раніше звертався до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру його пенсії з 79% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції під час її перерахунку у 2018 році та дії з невиплати вже перерахованої суми пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати пенсію позивачу у розмірі 79% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції;
- здійснити виплату суми всієї перерахованої пенсії за весь період з 01.01.2016 р. по дату перерахунку пенсії без відстрочення такої виплати згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103 "Про перерахунку пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та разом з виплатою компенсації за несвоєчасну виплату всієї суми пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №109 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 р. у справі № 520/6423/19  позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 79% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції під час її перерахунку з 01.01.2016 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2016 р., виходячи з 79% грошового забезпечення.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
На виконання зазначеного рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії у розмірі 79% грошового забезпечення, що підтверджується копією перерахунку пенсії за пенсійною справою № 10029719 (а.с. 21) та проведено розрахунок на доплату пенсії, з якого вбачається, що виплата недоплаченої пенсії здійснюється частинами (зв. б. а.с. 22). 
17.09.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату всієї суми  перерахованої йому пенсії з 01.01.2016 року згідно з судовим рішенням від 05.08.2019 року  разом з компенсацією за її несвоєчасну виплату, а також направити копії розрахунків по обчисленню його пенсії після перерахунку (а.с. 20).
У відповідь на вказану заяву відповідач надіслав позивачу копії розрахункових документів про здійснений перерахунок пенсії   ОСОБА_1 , в яких зазначено, що виплата пенсії буде здійснюватись частинами. 
Не погоджуючись з діями відповідача щодо невиплати всієї суми перерахованої  пенсії з 01.01.2016 року відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року по справі № 520/6423/19 та компенсації за несвоєчасну виплату, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.
Перевіряючи правомірність висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Відповідно до ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 686/23317/13-а.
Згідно ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Колегія суддів зазначає, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що бездіяльність відповідачів може бути оскаржена відповідно до статті 383 КАС України.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення ч.5 ст. 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 21.11.2019 року у справі № 802/1933/18-а.
Проте, колегія суддів зазначає, що оскільки спір у справі, що розглядається, виник на стадії виконання судового рішення, тому наявні підстави для закриття провадження у справі, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо вірно обраного позивачем способу захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності щодо виконання рішення суду, колегія суддів вважає помилковими, оскільки  спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими ст. 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відповідно, якщо позивач вважає, що бездіяльністю відповідача щодо виконання  судового рішення порушені його права, свободи чи інтереси, то він має звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Доводи позивача, що зміна законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, а саме скасування п. 3 постанови КМУ від 21.02.2018 р. № 103, є підставою того, що між сторонами виник новий спір, що підлягає судовому розгляду в порядку нового позовного провадження, колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Колегія суддів зазначає, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 року по справі № 826/12704/18, яким визнано протиправним та скасовано п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 14.06.2019 року.
При цьому, рішення по справі № 520/6423/19 від 05.08.2019 року прийнято в часі пізніше, а отже судом першої інстанції було враховано скасування п. 3 постанови № 103 під час вирішення справи.
Доводи апелянта про те, що в даному випадку існує інший спір щодо порядку виплати пенсії та компенсації за її несвоєчасну виплату колегія суддів вважає безпідставними, оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року по справі № 520/6423/19  розглянуто вказані позовні вимоги та відмовлено в цій частині позовних вимог. Отже, спір у вказаній частині було вирішено судом в межах справи № 520/6423/19. Разом з тим, позивач правом на оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року по справі № 520/6423/19 в частині відмови в задоволенні позову не скористався.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.
Зважаючи на допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які  призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування судового рішення та закриття провадження у справі. 
Керуючись ст. ст. 238, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі № 520/11086/19 - скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова