12.02.20
22-ц/812/250/20
Провадження №22-ц/812/250/20         

 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого -Бондаренко Т.З.,
суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання: - Горенко Ю.В.,
за участі: позивача ОСОБА_1 ,
відповідачки ОСОБА_2 , та її представника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за   апеляційною скаргою 
ОСОБА_2 
на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 30 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду, за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житла приміщення з правом вільного доступу,
В С Т А Н О В И В:
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житла приміщення з правом вільного доступу.
В обґрунтування позову зазначив, що йому та його колишній дружині ОСОБА_2 , шлюб з якою за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 28 березня 2016 року було розірвано, на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , в якій він зареєстрований. З серпня 2015 року між ним та колишньою дружиною ОСОБА_2 почали складатися неприязні відносини, в наслідок чого остання неодноразово змінювала вхідні замки у квартирі та не впускала його до житла, не дозволяючи користуватися спільно нажитим майном. Така ситуація повторювалася неодноразово, у зв`язку з чим він був змушений викликати поліцію для прийняття заходів відносно ОСОБА_2 .
Позивач посилаючись на те, що на даний час він не має постійного місця проживання та він як власник 1/2 частки має право на вищезазначену квартиру, просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ним квартирою АДРЕСА_1 , надавши доступ до цієї квартири шляхом вселення та передавши йому ключі від квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 30 жовтня 2019 року позов задоволено. Постановлено усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні вказаною квартирою ОСОБА_1 шляхом вселення. Зобов`язано позивачку передати відповідачу ключі від квартири. Розподілено судові витрати.
       Рішення суду мотивовано тим, що сторони є співвласниками спірної квартири в рівних частках, та відповідно до закону мають рівне право користування спільним майном, проте такої домовленості сторони не досягли, квартирою користується відповідачка та перешкоджає позивачу у користуванні власністю та вселенні до квартири. 
Короткий зміст апеляційної скарги 
Не погоджуючись з рішенням суду відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач тривалий час здійснював насильство в сім`ї, бив відповідачку та виганяв її з дітьми з спірної квартири. В зв`язку з даними фактами стосовно позивача порушувались адміністративні та кримінальне провадження. Сім`ю позивач залишив добровільно, за місцем реєстрації не з`являвся три роки, витрат на утримання вказаного житла не здійснював, долею її та дітей не турбувався, перешкоди в користуванні квартирою йому не здійснювалися, спільним майном він розпорядився на власний розсуд.
Районний суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки прийняв до розгляду позовну заяву, яка не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України щодо її форми та змісту, в тому числі не була підписана особисто позивачем.
Також, районний суд безпідставно не визнав неявку відповідачки в судове засідання 30 жовтня 2019 року з поважних причин, оскільки суд було повідомлено про її хворобу, та ухвалив рішення за її відсутності. Тим самим судом було порушено її право на подання доказів до суду та право особистої участі в судовому засіданні.
Суд не дослідив всі обставини справи та не перевірив їх доказами, а тому таке рішення не може бути законним.

Відзив на апеляційну скаргу
Позивач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому зазначав, що він має право власності на спірне житлове приміщення в ідеальній частці, яка є абстрактною і не визначеною в конкретному приміщенні. На підставі наданих доказів, районний суд дійшов висновку щодо тривалих неприязних відносин сторін, наявність перешкод позивачу у користуванні житлом, а тому позов було обґрунтовано задоволено. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16 січня 2020 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою у цій справі та копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали направлено позивачу. 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду в апеляційній інстанції.

Правова позиція Миколаївського апеляційного суду 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Правове обґрунтування

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2016 року (а.с.34).
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію прав від 21 лютого 2012 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 кожному (а.с. 5). 
Місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстроване в зазначеній квартирі, про що міститься відмітку в його паспорті серії НОМЕР_1 , виданого Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 09 лютого 1996 року (а.с.7).
З пояснень сторін встановлено, що з 2015 року між ними склалися неприязні стосунки.
Позивач, посилаючись на порушення своїх прав, вказував на те, що він з 2015 року проживає у своїх знайомих та не одноразово намагався вселитися в квартиру, проте відповідачка змінювала замки на вхідних дверях до квартири. 
Частково визнаючи вказані доводи позивача відповідачка зазначала, що ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою в її житловому приміщенні. Перешкод в доступі до квартири йому не чинить.
Позивач, на підтвердження своїх доводів, надав до суду листи з правоохоронних органів. Так, Заводське відділення поліції ГУНП в Миколаївській області в листі від 13 листопада 2015 року повідомило, що під час проведення перевірки за зверненням позивача встановлено, що його дружина не впускала до квартири та відмовилась від надання працівникам поліції будь-яких пояснень (а.с.6). В листі від 23 листопада 2018 року Заводський відділ поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області повідомило, що 22 листопада 2018 року в результаті перевірки за зверненням позивача встановлено, що він не зміг потрапити до своєї квартири АДРЕСА_2 у зв`язку із заміненими замками на вхідних дверях (а.с.26).
Зазначені обставини вказують на доведеність належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в порядку передбаченому статтями 77-80 ЦПК України порушення права позивача, як співвласника квартири. 
       Таким чином, встановивши, що позивач є власником частини квартири на підставі свідоцтва про право власності, а відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні власністю, суд першої інстанції, з урахуванням статті 29 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивача до спірної квартири та покладення зобов`язання на відповідачку надати ключі від квартири. З урахуванням наведених обставин справи застосований судом спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону, виправданим та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача.
       Посилання в апеляційній скарзі відповідачки на те, що позивач неодноразово чинив психологічне та фізичне насильство в сім`ї, що було предметом розгляду правоохоронних органів та суду за її зверненнями, не дає підстав для відмови в задоволенні позову та не спростовує факту перешкоджання спірною квартирою позивачу.
В той же час, можлива неправомірна поведінка позивача в подальшому під час спільним користуванням житлом, не позбавляє відповідачку права на звернення до відповідних органів в порядку встановленому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яким підсилено відповідальність за такі правопорушення.
Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дійшов висновку про відповідність вказаного рішення нормам матеріального та процесуального права , що є підставою, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України залишення його без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 17 лютого 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко
        Л.М.Прокопчук

        Л.М.Царюк