П О С Т А Н О В А
Іменем  України
 
20 листопада2019 року           
м. Київ                                                                      
 
Справа № 808/2167/18
Провадження № 11-636апп19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л.,  Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення,
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року (суддя Прасов О. О.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року (судді Шальєва В. А., Білак С. В., Юрко І. В.), 
УСТАНОВИЛА: 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про визнання того, що зацікавлена особа - Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області ухвалив рішення 20 листопада 2012 року та визнав право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, тобто з 10 листопада 2006 року, з померлим власником земельної ділянки ОСОБА_2 і застосував закон, який не підлягав застосуванню.
Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 12 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року, відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки ця справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до приписів чинного процесуального законодавства до компетенції адміністративного суду не належить розгляд вимог про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а відтак ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, Оскільки спірні правовідносини випливають із цивільних прав, тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, оскільки вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати ухвалені цими судами рішення щодо відмови у відкритті провадження у справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Вважає, що заявлені правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
На час розгляду справи відзиву на касаційну скаргу від учасників справи не надходило.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 2 липня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС, оскільки  ОСОБА_1 оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушенням правил предметної юрисдикції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах, установлених статтею 341 КАС, наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа, Велика Палата Верховного Суду виходить із таких міркувань.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).
Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Частиною другою статті 19 КАС встановлено вичерпний перелік справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За цією статтею такими справами є ті, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
За приписами частини третьої статті 19 КАС адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Таким чином, КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Ці положення не поширюють свою дію на правові ситуації, які вимагають інших форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в цій справі, оскільки спір у справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, водночас зауважує, що суди попередніх інстанцій помилково зазначили, що цей позов має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Як убачається зі змісту позовної заяви та доводів касаційної скарги, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, у якому просила встановити факт, що цей суд ухвалив рішення 20 листопада 2012 року та визнав право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, тобто з 10 листопада 2006 року, з померлим власником земельної ділянки ОСОБА_2 і застосував закон, який не підлягав застосуванню. Фактично позивачка просить визнати незаконним рішення цього суду від 20 листопада 2012 року у цивільній справі.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ в особливій, установленій законом процесуальній формі), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається.
Отже, зазначені вимоги позивачки стосуються не управлінської, а процесуальної діяльності суду при розгляді конкретного спору. За таких обставин ОСОБА_1 заявила вимоги, які не тільки не належать до юрисдикції адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду шляхом заявлення позову.
Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Аналогічні висновки викладено, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 9901/296/19, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.
Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують цих висновків.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Статтею 351 КАС визначено, що підставами для зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у відкритті провадження у справі, помилково дійшли висновку про те, що цей спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства, а тому ухвалу Запорізького окружного адміністративного cуду від 12 червня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного cуду від 12 червня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року в частині встановлення предметної юрисдикції змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
3. У решті судове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко
Судді: | Н. О. Антонюк | О. Р. Кібенко
| Т. О. Анцупова | В. С. Князєв
| С. В. Бакуліна | Л. М. Лобойко
| В. В. Британчук | Н. П. Лященко
| Ю. Л. Власов | В. В. Пророк
| М. І. Гриців | Л. І. Рогач
| Д. А. Гудима | О. М. Ситнік
| Ж. М. Єленіна | О. С. Ткачук
| О. С. Золотніков | О. Г. Яновська