Дата документу 05.02.2020 Справа № 320/9900/15-ц
-

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №320/9900/15                 Головуючий у 1 інстанції Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/634/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
05 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство «ПАКТУМ», про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № R53700214608В від 21.03.2012 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ТОВ «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заяви зазначено, що 14.02.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області ухвалено рішення по справі № 320/9900/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованості за кредитним договором № R53700214608В від 21.03.2012.
15 грудня 2017 між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 151217нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ БАНК» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ», а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № R53700214608В від 21.03.2012 року. 
26 грудня 2017 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» та ТОВ «КА «ПАКТУМ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 151217нв, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» відступило ТОВ «КА «ПАКТУМ», а ТОВ «КА «ПАКТУМ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № R53700214608В від 21.03.2012 року.
Просило суд замінити стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа, а саме ПАТ «ВТБ БАНК» на його правонаступника - ТОВ «Колекторське Агентство «ПАКТУМ» у справі № 320/9900/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № R53700214608В від 21.03.2012 року. 
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року заяву задоволено.
Замінено стягувача за виконавчим документом, виданого на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 320/9900/15-ц від 14.02.2017 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 51 906 грн. 96 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн., з ПАТ «ВТБ БАНК» на його правонаступника ТОВ «Колекторське Агентство «ПАКТУМ».
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати. У задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що правонаступництво у вигляді заміни сторони виконавчого провадження можливе лише за умови наявності матеріальної підстави переходу прав та обов`язків від первісного кредитора до правонаступника, що раніше не брав участь у виконавчому провадженні, а також процесуальних підстав здійснення виконавчого провадження та подання заяви про таке правонаступництво. Заявник не надав належних доказів, що він є належним кредитором. 
Судом не враховано, що стягував або його правонаступник не повідомили належним чином боржника про перехід права кредитора, оскільки документальних підтверджень цьому надано не було, а копії повідомлення не свідчать про те, що боржник повідомлений про перехід права вимоги іншій особі.
04 лютого 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «КА «ПАКТУМ» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . У відзиві просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № R53700214608В від 21.03.2012 року – задоволено повністю. Стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (код ЄДРПОУ 14359319), заборгованість за кредитним договором в розмірі 51 906 (п`ятдесяти однієї тисячі дев`ятиста шести) грн. 96 коп. та витирати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн. /т.1 а.с.204-205/.
15 грудня 2017 між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовоми кредитами № 151217нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ БАНК» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ», а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № R53700214608В від 21.03.2012 року.
26 грудня 2017 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» та ТОВ «КА «ПАКТУМ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 151217нв, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ» відступило ТОВ «КА «ПАКТУМ», а ТОВ «КА «ПАКТУМ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № R53700214608В від 21.03.2012 року.
Задовольняючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «КА «ПАКТУМ» як новий кредитор набуло права вимоги до боржника  ОСОБА_1 , замість ПАТ «ВТБ БАНК».
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного. 
Статтями 129, 1291 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.ч.1,3 ст.431 ЦПК).
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Аналогічне положення міститься й у частині першій статті 442 ЦПК України.
Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України.
Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.
Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно із статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи із положень норм права, які регламентують спірні правовідносини, заміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Приймаючи до уваги положення статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".
Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 362/499/15-ц (провадження № 61-4837св19. 
Суд першої інстанції при розглядів процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження встановив факт укладення 26 грудня 2017 року між ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал" та ТОВ "Колекторське агентство "ПАКТУМ" договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 151217нв, який також охоплював зобов`язання ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає неприйнятним посилання скаржника щодо необхідності державної реєстрації правочину відповідно до ст. 513 ЦК України виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
За приписами ч. 2 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
З матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір № R53700214608В від 21.032012р., укладений між кредитором ПАТ «БТБ БАНК» та ОСОБА_1 у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.
Боржником в якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором не передавалося в заставу чи в іпотеку будь-яке майно, тому нотаріальні дії щодо реєстрації забезпечення не проводилися.
Перехід права вимоги за Кредитним договором від ПАТ «ВТБ БАНК» до ТОВ "ФК "ПРОФКАПІТАЛ", в подальшому від ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПРОФКАПІТАЛ" до ТОВ «КА «ПАКТУМ» оформлений в письмовій формі.
Тобто, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчинений у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання.
З огляду на зазначене, твердження скаржника про те, що відступлення права вимоги в даному випадку потребує державної реєстрації не відповідає вимогам матеріального права.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підтвердження неналежного повідомлення його про перехід права вимоги за кредитним договором, колегія суддів не приймає до уваги та вважає безпідставним з огляду на наступне.
Згідно ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Скаржником не надано підтвердження про повне чи часткове виконання ним своїх фінансових обов`язків первісному кредитору після переходу права вимоги новим кредиторам.
З огляду на зазначене, твердження скаржника про те, що ним не отримано повідомлення про відступлення права вимоги, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки боржником рішення суду не було викопано ні частково, ні в повному обсязі
Відмовляючи у витребуванні оригіналів документів, копії яких додані ТОВ «КА «ПАКТУМ до заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції вірно виходив з того, що в порушення ч.1 ст. 84 ЦПК України, представником скаржника до заяви про витребування доказів не було надано підтвердження направлення адвокатських запитів до первісного кредитора AT «ВТБ БАНК» та інших кредиторів для перевірки дійсності переходу права вимоги за Кредитним договором на які не було надано відповіді протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту згідно вимог ч.2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Оскільки до клопотання про витребування доказів не надано доказів не можливості самостійно встановити факт наявності/відсутності переходу права вимоги за Кредитним договором, судом правомірно відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність відкритого виконавчого провадження та не набуття AT «ВТБ БАНК» статусу сторони виконавчого провадження, є безпідставними з огляду на положення ст. 514 ЦК України, якою встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, якщо первісний кредитор не скористався своїм правом на пред`явлення виконавчого документа таке право переходить наступному кредитору.
Порядок, заміни сторони виконавчого провадження в цивільному процесі встановлений статтею 442 ЦПК України.
Згідно до ч. 5 ст. 442 ЦПК України, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, твердження скаржника про те, що заміна стягувача у виконавчому провадженні можлива лише після його відкриття, не відповідає прямим нормам процесуального права.
Тож суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих у відповідності із процесуальним законом, а наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: