Справа № 991/83/20
Провадження1-кс/991/84/20

У Х В А Л А 
іменем України

27 січня 2020 року                                                                         м.Київ 

Cлідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
скаржника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу  ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора САП

В С Т А Н О В И Л А:

До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора САП у не розгляді клопотання № VYN 20191227-05 вх.27.12.19. У наданих до скарги уточненнях в обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 посилається на те, що Національним антикорупційним бюро України за процесуального керівництва Спеціалізованої антикорупційної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 52016000000000119, в якому його визнано потерпілим. Заявник вказує, що він визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42016000000001125 та у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 2201800000000012, досудове розслідування у яких здійснює Головне слідче управління Служби безпеки України (далі ГСУ СБУ). 
За твердженням заявника, прокурором САП, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 52016000000000119, 03.12.2019 було здійснено виділення матеріалів досудового розслідування в інше кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 52019000000001130 та 17.12.2019 визначено його підслідність за ГСУ СБУ. З відповідними постановами його ознайомлено не було, а це, на думку заявника, порушує його права як потерпілого у вказаних кримінальних провадженнях на отримання копій процесуальних документів.
Заявник стверджує, що він в порядку ст. 220 КПК України звернувся з клопотанням (№ VYH-20191227-05 від 27.12.2019) до прокурора САП про скасування постанови прокурора САП ОСОБА_4 від 17.12.2019 про визначення за ГСУ СБУ підслідності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 52019000000001130. На це клопотання на день звернення до слідчого судді не отримав жодної відповіді, у зв`язку з чим оскаржує бездіяльність керівника САП. Просить визнати бездіяльність заступника Генерального прокурора України – керівника САП ОСОБА_5 , щодо не розгляду його клопотання № VYH-20191227-05 від 27.12.2019 та зобов`язати його негайно розглянути вказане клопотання про скасування незаконних постанов прокурора САП ОСОБА_4 від 03.12.2019 про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження, внесене до ЄРДР за № 52019000000001130 та від 17.12.2019 про визначення підслідності у вказаному кримінальному провадженні за ГСУ СБУ.

У судовому засіданні скаржник підтримав доводи скарги, просив задовольнити її. Додатково пояснив, що оскільки чинне законодавство не передбачає можливості оскаржити постанову про визначення підслідності, він звернувся з відповідним клопотанням про її скасування до керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. 
Прокурор не з`явився про причини своєї неявки суду не повідомив, про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином. 

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги ОСОБА_3 , слідчий суддя дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

В порядку ст. 220 КПК України розглядаються не будь-які клопотання, а лише про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом. Крім того, зазначена стаття встановлює вичерпний перелік суб`єктів, щодо розгляду клопотання яких у слідчого, прокурора виникає обов`язок, зобов`язати виконати який можливо із застосуванням інституту оскарження бездіяльності в порядку глави 26 КПК України. До таких суб`єктів відносяться сторона захисту, потерпілий і його представник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представник. 
Слідчим суддею встановлено, що Національним антикорупційним бюро України за процесуального керівництва Спеціалізованої антикорупційної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 52016000000000119 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст191, ч. 3 ст. 209 КК України.
Постановою прокурора від 22.11.2018 із цього кримінального провадження були виділені матеріали кримінального провадження за фактом заволодіння службовими особами ПАТ «Міський комерційний банк» грошовими коштами цього банку за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а постановою від 03.12.2019 – за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України. 
Таким чином, на час звернення ОСОБА_3 до керівника САП дії службових осіб ПАТ «Міський комерційний банк» не є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52016000000000119 від 27.04.2016, тому заявник ОСОБА_3 не має статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, скаржник у своєму клопотанні, поданому в порядку ст. 220 КПК України, просить скасувати постанову про визначення підслідності за іншим органом досудового розслідування. Тобто по суті він оскаржує прокурору вищого рівня постанову прокурора – процесуального керівника. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора. При чому скасовувати постанови прокурорів нижчого рівня – це право керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а не його обов`язок внаслідок заявлення відповідного клопотання, а скасування постанови про визначення підслідності не є виконанням процесуальних дій в розумінні ст. 220 КПК України. 
Отже, в даному випадку, у прокурора не виникло процесуального обов`язку розглянути клопотання скаржника, оскільки, по-перше, в розумінні ст. 220 КПК України останній не є суб`єктом відповідного звернення, по-друге, предмет його клопотання виходить за межі зазначеного у статті поняття «виконання процесуальних дій». 
Слідчий суддя також звертає увагу, що серед переліку рішень, дій та бездіяльності слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначеного у ст. 303 КПК України, відсутня можливість оскарження бездіяльності прокурора, яка полягала у не розгляді клопотання про скасування постанови прокурора нижчого рівня. 
На підставі викладеного і керуючись ст. 36, 220, 216, 303-305, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, 

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні скарги  ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора САП відмовити. 
Повний текст ухвали оголошений 31.01.2020. 
Ухвала оскарженню не підлягає. 

Слідчий суддя                                                                          ОСОБА_1