Постанова

21 лютого 2020 року
м. Київ
провадження № 51-5194ск19
Суддя Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкас від 27 березня 2009 року, постанову Смілянського районного суду Черкаської області від 07 травня 2009 року, вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 23 грудня 2010 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2011 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі-ВССУ) від 13 березня 2012 року,
встановив:
Вироком Соснівського районного суду від 23 грудня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі-КК) і призначено покарання у виді арешту строком на шість місяців. Крім того залишено міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд до вступу вироку в законну силу.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2011 року вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 23 грудня 2010 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін.
Ухвалою ВССУ від 13 березня 2012 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 задоволено частково, вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 23 грудня 
2010 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2011 року щодо нього змінено. Пом`якшено призначене ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 296 КК з шести місяців арешту до штрафу у розмірі 700 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 11900 грн.
Також, засуджений оскаржує ухвалені в зазначеному кримінальному провадженні постанову Придніпровського районного суду м. Черкас від 27 березня 2009 року, якою матеріали про дрібне хуліганство ОСОБА_2 скеровано до прокуратури згідно ст. 253 КУпАП, та постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 травня 2009 року, якою суд відмовив у скасуванні постанови в.о. прокурора Черкаської області від 10 квітня 2009 року по порушення стосовно адвоката ОСОБА_2 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК, які не є остаточними у цьому кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з вищевказаними судовими рішеннями, засуджений звернувся 
до Верховного Суду з вимогою їх скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Крім того, засуджений в касаційній скарзі порушив питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, суд дійшов висновку, 
що ОСОБА_2 слід відмовити у витребуванні справи для перевірки у касаційному порядку з таких підстав.
Статтею 383 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі-КПК 1960 року) передбачено перелік судових рішень, які можуть бути перевірені у касаційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ск. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог частини другої статті 383, частини другої статті 386, частини першої статті 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Системне тлумачення положень глави 31 КПК 1960 року дає підстави для висновку 
про те, що обов`язок відкрити провадження за заявою про перегляд судового рішення виникає в суду за умови, якщо рішення є предметом такого перегляду.
Натомість ОСОБА_2 наводить аргументи, що вказують на його незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій та фактично спрямовані на обґрунтування потреби повторного касаційного перегляду цих рішень.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, ухвалою ВССУ від 13 березня 2012 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 задоволено частково, вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 23 грудня 
2010 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2011 року щодо нього змінено, тобто засуджений ОСОБА_2 скористався своїм правом 
на перегляд судового рішення у касаційному порядку, у зв`язку із чим зазначені вирок 
та ухвала не можуть бути предметом касаційного перегляду вдруге.  
Отже, викладені у касаційній скарзі засудженого доводи по суті вказують 
на незаконність та необґрунтованість, на його думку, рішень судів усіх інстанцій щодо нього, та необхідності повторного перегляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, що відповідно до указаних положень КПК 1960 року 
в касаційному порядку не передбачено, а тому зазначені судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті 
до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено 
з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв 
до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 
розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".
З огляду на викладене, колегія суд дійшов висновку про те, що оскаржувані судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Що стосується порушеного засудженим питання про передачу кримінального провадження щодо нього на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, товідповідно до статей 434-1, 434-2 КПКпитання про передачу кримінального провадження 
на розгляд Великої Палати Верховного Суду може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 17 квітня 2018 року у справі № 13-22зн18.
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у витребуванні справи 
за касаційною скаргою засудженого, відсутні підстави для передачі кримінального провадження на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
 
Керуючись ст. 388 КПК 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, суддя
постановив:
Відмовити у витребуванні справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкас від 27 березня 2009 року, постанову Смілянського районного суду Черкаської області від 07 травня 2009 року, вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 23 грудня 2010 року 
та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2011 року.
Відмовити у задоволені клопотання  ОСОБА_2  про передачу кримінального провадження щодо ньогона розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  ОСОБА_1