СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р.                                                                    Справа № 922/1760/19  
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Істоміна О.А., суддя  Пелипенко Н.М. 
секретар судового засідання Євтушенко Є.В.
за участю представників:
від позивача (стягувача) – Смілянський Я.Г. (адвокат), за договором, ордером та свідоцтвом;
від відповідача (боржника) – Соколов Л.М., в.о. директора згідно з наказом;  
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд», м. Харків вх. № 155 Х/З на ухвалу господарського суду Харківської області від 26.12.2019 р. у справі № 922/1760/19 (суддя – Погорелова О.В., повний текст складено та підписано 02.01.2020 р.)
за  позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВМ Трейдінг», м. Суми
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд», м. Харків
про стягнення 3  058  400,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

05.06.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВМ Трейдінг» (далі – ТОВ «ВВМ Трейдінг», позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» (далі – ТОВ  «Азотфострейд», відповідач) боргу в сумі 3  058  400,00 грн. за договором поставки № 1704/2019/Б-1 від 17.04.2019 р.
Рішенням господарського суду Харківської області від 03.10.2019 р.  позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 3  058  400,00 грн. та судовий збір в розмірі 45  876,00 грн.
29.10.2019 р. на виконання рішення суду господарським судом Харківської області виданий відповідний наказ.
16.12.2019 р. до суду першої інстанції надійшла заява відповідача про розстрочення виконання рішення, в обґрунтування якої відповідач посилається на те, що:
- на виконання рішення суду ТОВ «Азотфострейд» сплатило позивачеві частину боргу у розмірі 270  000,00 грн. в період з 11 по 28 листопада 2019 року, станом на 09.12.2019 р. залишок боргу складає 2  788  400,00 грн. за договором та 45  876,00 грн. судового збору;
- у зв`язку з арештом рахунків боржника у виконавчому провадженні № 60245233 фінансово-господарська діяльність підприємства призупинена і ТОВ «Азотфострейд» не в змозі розрахуватися зі стягувачем одним платежем.
На підставі викладених обставин відповідач просив місцевий господарський суд розстрочити повне виконання рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/1760/19 на 6 місяців рівними частками по 472  379,33 грн. починаючи з 03.01.2020 р. по 03.07.2020 р.
Згідно з постановою держвиконавця від 16.10.2019 р. у ВП № 60245233, органом ДВС накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Банк Кредит Дніпро», АТ «Укрсоцбанк», АК «КІБ» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ТОВ «Азотфострейд» у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, - 3  465  914,54 грн. 
Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2019 р. відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.10.2019 р. у справі № 922/1760/19.
Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об`єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду від 26.12.2019 р., задовольнити заяву відповідача та розстрочити виконання рішення суду у цій справі на 6 місяців рівними частками по 472  379,33 грн. починаючи з 03.01.2020 р. по 03.07.2020 р.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.
Скаржник стверджує, що «розрахункові рахунки ТОВ «Азотфострейд» арештовані виконавчою службою» і на момент розгляду заяви про розстрочку грошових коштів на рахунках немає.
Крім того, за доводами скаржника, у підприємства відсутнє майно, на яке можливо накласти арешт, а фактично боржник перебуває на межі банкрутства.
На думку відповідача, єдиною можливістю виконання рішення суду  є господарська діяльність і сплата боргу з прибутку, що не суперечить приписам ст. 331 ГПК України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідає інтересам стягувача.
Представник позивача у судовому засіданні в усній формі проти апеляційної скарги заперечив.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2019 р. між ТОВ «ВВМ Трейдінг», як постачальником, та ТОВ «Азотфострейд», як покупцем, укладено договір поставки № 1704/2019/Б-1, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію у кількості, за номенклатурою, ціною, в терміни та на умовах поставки згідно з умовами цього договору та додатків до нього, які є його невід`ємною частиною.
Рішенням господарського суду Харківської області від 03.10.2019 р. встановлено, що за видатковими накладними № 0605/19/1 від 06.05.2019 р. на суму 2  842  560,00 грн., № 0705/19/2 від 07.05.2019 р. на суму 1  421  280,00 грн. позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 4  263  840,00 грн., який оплачений відповідачем частково – лише у сумі 1  205  440,00 грн., внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 3  058  400,00 грн.
Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Згідно з п. 7.1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. “Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України”, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).
За приписами п. 7.2. даної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Згідно з ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").
У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".
При цьому, за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).
Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).
Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. у справі №1-7/2013, до обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.
При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.
Вбачається, що крім постанови держвиконавця від 16.10.2019 р. у ВП № 60245233 про арешт коштів боржника ТОВ «Азотфострейд» не надано жодного доказу на підтвердження винятковості обставин, які обумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду.
Актуальної бухгалтерської документації з повними даними ведення господарської діяльності, в тому числі, на підтвердження скрутного фінансового становища, збитковості підприємства, істотного перевищення суми дебіторської заборгованості перед кредиторською заборгованістю тощо на момент звернення зі згаданою заявою до суду ТОВ «Азотфострейд» до матеріалів справи не надано, про обставини щодо використання предмету договору та/або повернення не зазначено, тому доводи апеляційної скарги про те, що у скаржника відсутні грошові кошти, майно, на яке можливо накласти арешт, перебування підприємства на межі банкрутства відхиляються за недоведеністю.
Таким чином, відповідачем не доведено, що обставини, наведені ним у своїй заяві про надання розстрочки виконання рішення суду та в апеляційній скарзі, є винятковими і ускладнюють виконання рішення суду у даній справі.
При цьому, як у згаданій заяві, так і в апеляційній скарзі скаржник посилається на добровільне виконання рішення суду у розмірі 270  000,00 грн., проте відповідних доказів ним до матеріалів справи не надано, що, в свою чергу, не може свідчити про наміри ТОВ «Азотфострейд» виконати рішення суду у справі № 922/1760/19 через 6 місяців та погасити борг перед позивачем.
Отже, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284, 331 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Харківської області від 26.12.2019 р. у справі № 922/1760/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів. 
Повний текст постанови складено 25.02.2020 р.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Пушай

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко