УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/2355/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О. 
Категорія 46 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:             Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання   Кучерявого О.В.
з участю позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О.
у цивільній справі №278/2355/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог орган опіки та піклування Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, –
в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що відповідач є її дочкою та багато років тому залишила будинок. З тих пір в ньому не проживає та її речей не залишилось. Існуюча реєстрація її місця проживання чинить перешкоди у користуванні спірним житлом.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що відповідачка 12 років не проживає в спірному будинку, в утриманні житла участі не брала, її особистих речей в будинку немає. Реєстрація відповідачки порушує право позивача на вільне розпорядження і користування нерухомим майном та позбавляє її можливості оформити документи на земельну ділянку, яка є біля будинку.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_2 з 13 березня 2015 року (а.с.4-5).
Відповідач є дочкою позивача та народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Слобода– Селець Житомирського району Житомирської області (а.с.6).
Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 24 жовтня 2007 року ОСОБА_3 призначено опікуном відповідача з одночасним припиненням рішення від 18 квітня 2007 року про відібрання дитини у позивача по даній справі – ОСОБА_2 Відповідачу надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.7).
Позивачка разом із своїми братом ОСОБА_4 та сестрою ОСОБА_5 отримали у спадщину спірний житловий будинок (а.с.8).
Довідка органу місцевого самоврядування від 20 червня 2019 року свідчить про те, що у згадуваному будинку зареєстрована відповідач (а.с.14,30).
Актом від 20 червня 2019 року засвідчено факт непроживання відповідача у даному будинку (а.с.15).
Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення позову не було.
При цьому судом враховано, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).
В даному випадку судом встановлено, що відповідачка припинила користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 спочатку у зв`язку із відібранням її у матері, без позбавлення батьківських прав, а в подальшому – у зв`язку із позбавленням батьківських прав. На той час відповідачка була неповнолітньою. 
На даний час відповідач набула повної цивільної дієздатності, але позивач не поновила батьківських правах щодо своєї дитини.
За таких обставин суд правильно вважав, що відповідачка не проживала у спірному у будинку з поважних причин.А тому визнати її такою, що втратила право користування спірним житлом з підстав, передбачених ст.405 ЦК не було.
Відмовляючи у задоволенні позову з наведених підстав, суд першої інстанції також обгрунтовано виходив з того, що позивач є власником лише 1/3 частини спірного домоволодіння. Згоду інших співвласників домоволодіння на подання цього позову ОСОБА_1 не підтвердила. 
Разом з тим, відсутність волі інших співвласників на заявлення таких вимог виключає можливість визнання особи такою, що втратила право на будинок в цілому.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. 
За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 06.02.2020 року.