КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 757/56287/18-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/16654/2019	Головуючий у суді першої інстанції - Соколов О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                              Коцюрба О.П., Сержанюк А.С.,
секретар                                        Шебуєв Д.А.,
за участю:
представника позивача              Вавренюка О.С. , Котенко В.О. ,
представника відповідача         ОСОБА_4,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" та ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Вавренюком Олександром Станіславовичем на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, повернення вкладів та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» в якому просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь за договором: № SАMDNWFD0070029130400 від 06.12.2013 року суму банківського вкладу в загальній сумі 608 614,09 євро. Судові витрати просив стягнути з відповідача.
В подальшому представник позивача звернувся до суду із заявою від 04.06.2019, про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача, за договором банківського вкладу № SАMDNWFD0070029130400 від 06.12.2013 суму банківського вкладу у розмірі 358 414,09 євро та 7 858 375 грн. пені (а.с. 90-91).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2019 позов ОСОБА_3 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, повернення вкладів та стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського вкладу № SАMDNWFD0070029130400 від 06.12.2013 року у сумі 358 414 євро 09 євроцентів; пеню за договором банківського вкладу № SАMDNWFD0070029130400 від 06.12.2013 року у розмірі 2 504 595 грн. 96 коп. та стягнуто з АТ КБ`Приватбанк" на користь держави судовий збір у розмірі 25 403 грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 173-175).
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 , та АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені є незаконним, оскільки невірно розраховано розмір пені, яка підлягає стягненню, а саме, у розмірі 7 858 375,00 грн (а.с.179-182).
Відповідачем також була подана апеляційна скарга на рішення суду, в якій він зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального права, оскільки, наявність у позивача оригіналів документів про відкриття банківського депозиту не свідчить про не виконання банком умов договору щодо повернення коштів позивачу та на наявність доказів у справі на підтвердження факту знаходження коштів на депозитному рахунку на час звернення до суду; крім того, даний договір було підписано з філією банку, а не з АТ КБ «ПриватБанк». Вважає,  що суд першої інстанції невірно стягнув відсотки за депозитним рахунком та три відсотки річних; недотримання вимог законодавства щодо оподаткування доходів фізичних осіб та невірно стягнуто судовий збір (а.с.199-204).
В судовому засіданні представники позивача підтримали їх апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, та просили її задовольнити, та заперечували проти апеляційної скарги відповідача. 
Представник відповідача заперечував проти поданої апеляційної скарги позивача та просив її відхилити. Апеляційну скаргу відповідача підтримав з викладених в ній підстав, та просив її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, АТ КБ «Приватбанк» не виконав взяті на себе зобов`язання, від якого воно не звільняється через тимчасову окупацію території АР Крим, у зв*язку із чим на користь позивача підлягають стягненню в повному обсязі сума внесеного вкладу, нараховані відсотки, за весь період користування коштами, виходячи із відсоткової ставки 8% річних, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов*язання на підставі ст. 625 ЦК України, а також частково пеня за неналежне виконання договірних зобов*язань.
Але погодитися з такими висновками в повній мірі не можна з огляду на таке. 
Частиною 1 статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1061 ЦК України).
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06.12.2013 між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDNWFD0070029130400 на оформлення банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців», на виконання якого, на рахунок № НОМЕР_1 позивачем внесено 250 000 Євро.(а.с. 11), що підтверджується квитанцією (а.с. 13)
За умовами укладеного договору банк сплачує позивачу проценти по вкладу згідно договору № SАMDNWFD0070029130400 від 06.12.2013 у розмірі 8 % річних.
У зв`язку із припиненням функціонуванням банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунок позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахування відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із письмовою заявою про розблокування депозитного рахунку, проте працівниками банку дії щодо виконання договірних зобов`язань не здійснювалось.(а.с.17-21)
Відповідно до п.9 Договору від 06.12.2013 передбачено, що клієнт та банк має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це один одному за два банківських дні до дати розірвання договору.
16.06.2017 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із письмовою заявою про розірвання договору банківського вкладу.
Листом № 20.1.0.0.0./7-180606/1371 від 19.06.2017 відповідач повідомив, про неможливість виконання вимог позивача.
Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов`язання за договорами банківського вкладу, зокрема з повернення належних позивачу суми банківського вкладу та процентів не виконано. Доказів, які б спростовували наявність депозитних зобов`язань перед позивачем суду надано не було і такі дані матеріали справи не містять.
Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа.
Умовами та правилами Договору не передбачено, що використання карткового рахунку/картки обмежено певним відділенням чи певною територією. Отже, картковий рахунок позивача діє на всій території України.
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території АРК, яка станом на час розгляду справи окупована, договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.
Посилання апелянта на те, що саме позивач повинен довести певними доказами, що  кошти дійсно перебувають на рахунку на час розгляду справи судом  та вони не булі зняти позивачем  до моменту припинення діяльності  Кримської філії  відповідача на  території АР Крим  у травні 2014 році є безпідставними, оскільки доведення цих обставин, у разі заперечення їх наявності, покладається на відповідача - банківської установи, яка  на договірній основі прийняла кошти на депозитний рахунок, і зобов*язалася зберігати кошти, нараховувати відсотки  за їх користування  та повернути за першою вимогою вкладника.  
Колегія суддів частково погоджуються із доводами апеляційної скарги відповідача стосовно правильності розрахунку нарахованих відсотків за користування депозитом та 3% річних (ч. 2 ст. 525 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що у період з 07.12.2013р (відсотки нараховуються з наступного дні після отримання коштів Банком) по 08.12.2016р  - за ставкою 8,0% річних,
у період з 09.12.2016р по 20.06.2017р.,  тобто  після спливу 6-ти місяців з дати наступного продовження строку дії договору, відповідно до пунктів  11, 12 договору,  за зниженою у два рази ставкою - 4% річних, 
у період з 21.06.2017р по 13.11.2018р за ставкою на вимогу" - 0,01% річних.
Отже, за період з 07.12.2013 по 13.11.2018 нарахування відсотків за договором банківського вкладу становить 65 514,45 євро. Нарахування трьох відсотків річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 21.06.2017 по 13.11.2018 становить 13 250,14 євро.
Враховуючи наведене розмір заборгованості, який  підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, становить 328 764, 59 євро (250000 + 65514,45+13250) , у зв*язку із чим рішення суду підлягає зміні в цій частині.   
У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В абзаці 2 пункту 1.6. Положення від 03 грудня 2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.
Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В частині 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо  зменшення пені із заявленої суми у розмірі 7 858 375,00 грн. до 2 504 595, 96 грн.
Доводи апеляційної скарги позивача,  в цій частині відхиляються колегією суддів, оскільки  законом  не визначено чітко, що розмір неустойки повинен бути зменшений до розміру збитків, завданих потерпілому,  на чому наполягає апелянт, а вирішення цього питання віднесено законодавцем до компетенції суду, який ухвалює рішення враховуючи обставини, що  мають істотне значення для правильного вирішення справи.    
На думку колегії судів, доказів, які б могли слугувати обґрунтованими підставами для зміни рішення суду в цій частині апелянтом не надано.
         Посилання відповідача на те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з банку, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку не може братись до уваги. 
Відповідно до ст. 168.1.1. Податкового Кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Таким чином, банк нараховуючи відсотки на користь платника податків, утримує податок із суми оподаткованого доходу.
Відповідно до п.  1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, максимальний розмір судового збору, який повинен був сплачений фізичною особою за подання позову у цій справі складає 1 762,00 грн. х 5 р.п.м. = 8 810,00 грн.
Таким чином, при вирішення питання про розподіл судового збору, суд першої інстанції мав стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 8 810,00 грн.
Згідно  ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює або ухвалює нове рішення, відповідно змінює й розподіл судових витрат. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції  обставинам справи.
Враховуючи наведене апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача - частковому задоволенню, та зміні рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" -задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року змінити в частині в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та судового збору.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570; МФО № 305299, рахунок № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер (РНОКПП) НОМЕР_3 ) заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070029130400 від 06 грудня 2013 року у сумі 328 764 (триста двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят чотири) евро 59 евроцентів.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570; МФО № 305299, рахунок № НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 8 810 ( вісім  тисячі вісімсот десять ) грн. 00 коп.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
             Повний текст складено 27 грудня 2019 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            О.П. Коцюрба
 
                                                                                                       А.С. Сержанюк