Номер провадження: 22-ц/813/4001/20 
Номер справи місцевого суду: 492/1016/19
Головуючий у першій інстанції Черевата В. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020 року                                                                 м. Одеса
       Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Таварткіладзе О.М.
       суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.
       розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - адвоката Афанасьєва Анатолія Олександровича на заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

                                       В С Т А Н О В И В:

       У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Арцизького районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення порядку зустрічей батька з дитиною.
       В обгрунтування вимог позивач зазначала, що 24.06.2017 року вона з відповідачем уклала шлюб. Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народилася дитина - ОСОБА_3 .
       Під час спільного проживання між нею та відповідачем почали виникати сварки та непорозуміння, внаслідок чого спільне життя з відповідачем та ведення господарства стало неможливе. Шлюбні відносини фактично припинилися з 16 квітня 2019 року. Спільного майна за період шлюбу набуто не було. За спільною домовленістю дитина залишилася проживати разом з матір"ю.
       У зв"язку з тим, що на момент пред"явлення позову з відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 3 000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначала, що відповідач працює в КУ "Муніципальна варта" на посаді охоронника та має додатковий неофіційний дохід з послуг обслуговування автомобілів, його середня заробітня плата складає 18 000 грн., тому відповідач спроможній сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі.
       У вересні 2019 року позивач просила залишити без розгляду позовні вимоги про визначення порядку зустрічей відповідача з дитиною (а.с.40).
       Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24.06.2017 року Київським районним у м.Одесі відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області під актовим записом № 1356. Після припинення шлюбу за ОСОБА_1 залишено прізвище ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 849 грн. 50 коп., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 12.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В задоволенні решти вимог відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку зустрічей батька з дитиною залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.
       Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 849,50 грн, представник ОСОБА_1 - адвокат Афанасьєв Анатолій Олександрович подав апеляційну скаргу.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що сума аліментів - 849,50 грн., яку суд стягнув з відповідача, є недостатньою для належного утримання та забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач здоровий, офіційно працевлаштований в КУ "Муніципальна варта" на посаді охоронника, щомісячно отримує заробітню плату, інших дітей на утриманні не має, тому спроможній сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн. 
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
       Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.    
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
             1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
            2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
             3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
       4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон,  який   не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
       Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
       Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 849,50 грн., суд першої інстанції виходив з мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивачем не було надано доказів про доходи відповідача.
       Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів виходить з наступного.
       Позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.05).
       Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
       Дитина,  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір" ю , позивачем по справі - ОСОБА_1 .
       Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянтом надано довідку з місця роботи відповідача по справі та про його джерело доходу (а.с.75). 
       Так, відповідно до довідки КУ "Муніципальна варта" ОМР від 25.11.2019 року № 412/01-2, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно працює в КУ "Муніципальна варта" на посаді охоронника з 04 вересня 2017 року та його дохід за шість місяців, з травня 2019 року по жовтень 2019 року, з вирахуванням податків складає 32 323,38 грн., що в середньому в місяць становить 5 387, 23 грн.
       Відповідно до ч.1-4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
       Враховуючи, що розгляд справи відбувся 16.10.2019 року за відсутності позивача по справі, якому районний суд не роз"яснив, що позивач повинна надати докази щодо місця роботи відповідача по справі та його джерело доходів, на які вона посилається в позовній заяві, колегія суддів приймає нові докази позивача, які нею не були подані до суду першої інстанції, у вигляді довідки з місця роботи відповідача та його заробітньої плати.
       Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень;  дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
       Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року становить - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;
За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За положеннями ч.1-2 статті 184 СК України  суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.  Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
За положеннями ч.1 ст.191 СК України  аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Враховуючи, що відповідач здоровий, офіційно працевлаштований, інших дітей на утриманні не має, колегія суддів вважає, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання дитини, виходячи з його середньої заробітньої плати, у розмірі 2000 гривень, який незначно перевищує прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років (мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину), встановлений ЗУ "Про державний бюджет України" та не перевищує 50 відсотків заробітної плати, яку отримує відповідач.
При цьому, суд першої інстанції роз"яснює сторонам положення ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.2 п.3, ч.6 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі ЗУ "Про судовий збір", судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 280,73 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

                                                 П О С ТА Н О В И В:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Афанасьєва Анатолія Олександровича - задовольнити частково. 
       Заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року - змінити.
       Стягнути з  ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 12.06.2019 року до досягнення  ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 280,73 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст судового рішення складено: 15.01.2020 року.

               Головуючий                                                                       О.М. Таварткіладзе 
               Судді:                                                                                 О.В. Князюк

                                                                        А.П. Заїкін