ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2020 року 
м. Київ
справа № 808/1056/16(ПР/808/10/18)
адміністративне провадження № К/9901/33503/19
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  808/1056/16
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в особі начальника Бєлікової Ірини Володимирівни про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду (суддя Ю. В. Калашник) від 05 листопада 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Н. П. Баранник, Л. А. Божко, Ю.  В.  Дурасова) від 28 жовтня 2019 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративними позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в особі начальника Бєлікової Ірини Володимирівни (далі - ТУ ДСА в Запорізькій області або відповідач), у якому просила: 
- визнати неправомірною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в особі начальника Бєлікової Ірини Володимирівни в частині ненарахування та невиплати позивачу грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати. 
2. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач з 03 вересня 2002 року по 14 березня 2013 року працювала в Токмацькому районному суді Запорізької області, перебуваючи на різних посадах, зокрема з 13 травня 2008 року працювала на посаді керівника апарату суду. Наказом начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 14 березня 2013 року позивач була звільнена із займаною посади. Позивач зазначає, що у відповідності до норм законодавства, вона має право на грошову винагороду за сумлінну безперервну працю на посадах в органах державної влади понад 10 років. Посади, які займала позивач в Токмацькому районному суді Запорізької області відносяться до статусу державного службовця. За останні п`ять років перебування позивача на таких посадах дисциплінарні стягнення до неї не застосовувались. Проте, відповідач з вересня 2012 року по день звільнення не нарахував та не виплатив позивачу грошову винагороду за сумлінну працю. Бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати вважає неправомірною та просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку грошову винагороду.
3. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.
4. Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, 03 грудня 2019 року позивач звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
5. Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.
6. 23 грудня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
7. Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2019 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 03 вересня 2002 року працювала в Токмацького районного суду Запорізької області на посаді секретаря судового засідання. 01 липня 2004 року ОСОБА_1 призначена на посаду консультанта Токмацького районного суду Запорізької області. З 13 травня 2008 року позивач переведена на посаду керівника апарату Токмацького районного суду Запорізької області.
9. 14 березня 2013 року позивач звільнена з посади керівника апарату Токмацького районного суду Запорізької області згідно з наказом начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 14 березня 2013 року № 25-ос, у зв`язку з висловленням їй недовіри зборами суддів Токмацького районного суду Запорізької області. Підставою для прийняття вказаного наказу був протокол зборів суддів Токмацького районного суду Запорізької області від 13 березня 2013 року, подання голови Токмацького районного суду Запорізької області від 13 березня 2013 року № 1065.
10. Водночас, судом першої інстанції встановлено, що на протязі 2012 року у Токмацькому районному суді Запорізької області робочою групою Ради суддів загальних судів України було проведено перевірку організаційного забезпечення та діяльності Токмацького районного суду Запорізької області. Рішенням Ради суддів загальних судів України від 06 грудня 2012 року № 24, яке було направлено ТУ ДСА України в Запорізькій області листом від 28 грудня 2012 року № 9 рсзс206/12-вих, було запропоновано голові Токмацького районного суду Запорізької області внести подання до ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо притягнення керівника апарату суду ОСОБА_1 за неналежне організаційне забезпечення діяльності суду, суддів та судового процесу, функціонування автоматизованої системи документообігу суду до дисциплінарної відповідальності.
11. ТУ ДСА України в Запорізькій області своїм листом від 04 березня 2013 року № 08-04/417 на адресу Токмацького районного суду Запорізької області було направлено акт, складений за результатами вибіркової контрольної перевірки стану організаційного забезпечення діяльності Токмацького районного суду Запорізької області, проведеної у лютому 2013 року з пропозицією вжити невідкладних та дієвих заходів щодо забезпечення належного стану організаційного забезпечення діяльності суду та виконання працівниками апарату суду їх посадових обов`язків та повідомити ТУ ДСА в Запорізькій області протягом березня 2013 року. Результати перевірки, викладені в акті свідчать про те, що певні порушення в організації роботи апарату Токмацького районного суду Запорізької області мають системний характер та вказують на неналежний стан організаційного забезпечення діяльності суду, суддів та судового процесу, функціонування автоматизованої системи документообігу та неналежне здійснення керівником апарату суду ОСОБА_1 її посадових обов`язків.
12. Позивачка вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати, звернулася до суду з позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не мав правових підстав для виплати спірної винагороди позивачці у період з 03 вересня 2012 року по 14 березня 2013 року, оскільки у даному випадку необхідною передумовою виплати такої винагороди, окрім наявності сумлінної безперервної праці та зразкового виконання трудових обов`язків,  є наявність подання голови Токмацького районного суду Запорізької області до ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо виплати позивачу такої винагороди. Проте, судами встановлено та позивачем не спростовується той факт, що головою Токмацького районного суду Запорізької області такого подання не вносилось та до ТУ ДСА в Закарпатській області не надходило.
14. При цьому, суд першої інстанції погодився з твердженням відповідача про відсутність підстав для виплати позивачу грошової винагороду, оскільки позивач не виконував свої обов`язки належним чином, в роботі позивача виявлені порушення, які відображені, зокрема, у Рішення Ради суддів загальних від 06 грудня 2012 року № 24, у Довідці за наслідками вивчення стану організації діяльності Токмацького районного суду Запорізької області 28-30 серпня 2012 року, у акті, складеному за результатами вибіркової контрольної перевірки стану організаційного забезпечення діяльності Токмацького районного суду Запорізької області, проведеної у лютому 2013 року.
15. Результатом неналежного виконання позивачем своїх обов`язків стало звернення 13 березня 2013 року голови Токмацького районного суду Запорізької області з поданням на адресу начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника апарату Токмацького районного суду Запорізької області у зв`язку з висловленням недовіри зборами суддів 13 березня 2013 року та звільнення позивача 14 березня 2013 року з посади керівника апарату Токмацького районного суду Запорізької області у зв`язку з висловленням їй недовіри зборами суддів Токмацького районного суду Запорізької області.
16. Такі обставини є встановленими відповідно до постанови № 808/3693-13-а від 01 червня 2013 року, яка набрала законної сили.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
17. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
18. Зокрема, скаржник наводить доводи аналогічні доводам адміністративного позову, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
19. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
20. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21. Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
22. Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)  обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
23. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
24. Статтею 34 вказаного Закону встановлено, що за сумлінну безперервну працю в державних  органах,  зразкове виконання трудових  обов`язків  державним  службовцям  видається грошова  винагорода  в  розмірі  та  порядку,  що   встановлюються Кабінетом Міністрів України.
25. Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 212 затверджений Порядок видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок).
26. Відповідно до пункту 1 Порядку грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків (далі - грошова винагорода) видається особам, які пропрацювали безперервно на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше ніж 10 років.
27. Пунктом 2 Порядку встановлено, що грошова винагорода видається один раз на п`ять років за умови зразкового виконання посадових обов`язків та відсутності порушень трудової дисципліни з урахуванням щорічної оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обов`язків (далі - щорічна оцінка). Винагорода видається, якщо за результатами проведення щорічної оцінки рівень виконання державним службовцем обов`язків та завдань оцінений як «добрий» і «високий». При цьому повинні враховуватися результати щорічних оцінок за п`ять років.
Облік часу безперервної роботи кожного працівника на посадах державних службовців в органах державної влади веде кадрова служба зазначених органів. Про видачу грошової винагороди у трудовій книжці працівника робиться відповідний запис. Подання на видачу працівникові грошової винагороди готує безпосередній його керівник після одержання відповідної інформації від кадрової служби.
28. Згідно з пунктом 3 даного Порядку грошова винагорода видається у таких розмірах: від 10 до 15 років роботи - одна середньомісячна заробітна плата; від 15 до 20 років - дві, від 20 до 25 років - три, від 25 до 30 років - чотири, від 30 років і більше - п`ять, у межах асигнувань на оплату праці, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів державної влади.
29. Водночас, відповідно до пункту 5 Порядку, грошова винагорода керівним працівникам і спеціалістам видається на підставі рішення керівника відповідного органу державної влади, а керівникам органів та їх заступникам - рішення керівника органу вищого рівня.
30. Відповідно до пункту 2.3 Інструкції зі статистики забортної плати, яка затверджена Наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5 (чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція), інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
31. До них належать, зокрема, винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер, зокрема: грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків (пункт 2.3.2 Інструкції).
32. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.
Керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування автоматизованої системи документообігу, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що тягне за собою звільнення його з посади.
Керівника  апарату   місцевого   суду,   його   заступника призначає  на  посаду  та звільняє з посади начальник відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України за поданням голови місцевого  суду,  а  керівників  апаратів апеляційного суду,  вищого спеціалізованого суду, Верховного Суду України, їх заступників - Голова Державної судової адміністрації України за поданням голови відповідного суду.
33. Частиною п`ятою статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Правовий  статус  працівників  апарату  суду  визначається Законом  України «Про державну службу».  Умови  оплати праці,  матеріально-побутового,  медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.
34. Відповідно до частини третьої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», начальник  територіального  управління  Державної  судової адміністрації  України за поданням голови місцевого суду призначає на посаду керівника апарату місцевого суду, заступника  керівника апарату місцевого суду та звільняє їх з посади, за поданням голови місцевого суду  застосовує до них заохочення або накладає дисциплінарні стягнення відповідно до закону;  присвоює керівнику апарату місцевого суду, його заступнику ранги державного службовця відповідно до законодавства про державну службу.
35. Відповідно до пунктів 3, 6 частини першої статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», голова місцевого суду контролює ефективність діяльності апарату суду, вносить керівникові територіального управління Державної судової адміністрації України подання про призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду та про звільнення їх з посад, а також про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства; забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду.
36. Отже, відповідно до статті 34 Закону України «Про державну службу», пункту 2 Порядку № 212, пункту 2.3.2 Інструкції грошова винагорода державним службовцям належить до заохочувальних виплат.
37. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами для нарахування та виплати грошової винагороди за сумлінну безперервну працю керівнику апарату місцевого суду є: безперервна праця особи на посаді державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше ніж 10 років, сумліне виконання посадових обов`язків з урахуванням щорічної оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обов`язків (за результатами проведення щорічної оцінки рівень виконання державним службовцем обов`язків та завдань оцінений як «добрий» і «високий»), відсутність порушень трудової дисципліни, наявність подання голови місцевого суду до ТУ ДСА України щодо виплати такої винагороди після одержання відповідної інформації від кадрової служби.
38. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставин справи, Суд погоджується з висновками щодо відсутності законодавчо обумовлених правових підстав для виплати спірної винагороди позивачці у період з 03 вересня 2012 року по 14 березня 2013 року, оскільки у даному випадку необхідною передумовою виплати такої винагороди, окрім наявності сумлінної безперервної праці та зразкового виконання трудових обов`язків, є наявність подання голови Токмацького районного суду Запорізької області до ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо виплати позивачу такої винагороди. Проте, судами встановлено, що таке подання головою суду не вносилось та до ТУ ДСА в Запорізькій області не надходило. За таких обставин не можна вважати, що відповідач допустив протиправну бездіяльність в межах цих спірних правовідносин. 
39. Зважаючи на встановлені судами на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів щодо фактичних обставин цієї справи, Верховний Суд погоджується з правовою позицією судів першої й апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
40. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
41. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
42. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення
43. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд зазначає, що доводи скаржника були перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
44. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.
45. Згідно частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
47. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі №  808/1056/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 М. М. Яковенко

Судді                                                                                                    І. В. Дашутін

                                                                                                    О. О. Шишов