ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Заяць О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року                                                                                      Справа № 620/3174/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                             Губської Л.В., Карпушової О.В., 
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
представника відповідача          Дубас В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Адміністрації Державної прикордонної служби України,

третя особа, яка не заявляє 
самостійні вимоги 
на предмет спору:            ІНФОРМАЦІЯ_1 
(військова частина НОМЕР_1 )

про                     визнання протиправним та скасування рішення,
зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору:            ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про:
- визнання протиправним та скасування рішення Адміністрації Державної прикордонної служби від 12.06.2019 № 127 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як дружині померлого підполковника ОСОБА_2 ; 
- зобов`язання Адміністрації Державної прикордонної служби у 30-денний строк з дати набрання судовим рішенням законної сили повторно, з урахуванням висновку суду, розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», з урахуванням її права на отримання одноразової грошової допомоги, як члена сім`ї померлого підполковника ОСОБА_2 , у розмірі 750-ти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) для видання наказу про виплату позивачу такої грошової допомоги.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Адміністрації ДПС від 12.06.2019 № 127 про відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як дружині померлого підполковника ОСОБА_2 ;
- зобов`язано Адміністрацію ДПС повторно розглянути, із урахуванням висновку суду, заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги, як дружині померлого підполковника ОСОБА_2 .
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.
При цьому, суд, враховуючи правовий висновок Верховного Суду в аналогічній справі, зазначив, що при вирішенні питання про призначення вказаної допомоги визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. 
Разом з тим, приходячи до висновку про протиправність оскаржуваного позивачем рішення Адміністрації ДПС, суд першої інстанції зазначив, що прийняття конкретного рішення за результатами повторного розгляду заяви позивача про призначення спірної допомоги з визначенням її розміру та вчинення подальших дій щодо його направленню до військової частини належить до дискреційних повноважень відповідача, які на стадії виниклих між сторонами правовідносин ще не реалізовані та мають бути здійсненні з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні в цій справі.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
          Позивач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, наполягає на тому, що адміністративний суд наділений повноваженнями зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення, та стверджує, що задоволення судом її позову в повному обсязі не призведе до втручання в дискреційні повноваження відповідача.
          Відповідач у своїй скарзі посилається на те, що чоловік позивача помер не під час несення військової служби, тобто коли він не був військовослужбовцем, що за твердженням апелянта виключає підстави для виплати позивачу спірної одноразової грошової допомоги.
          Крім того, апелянт – відповідач вважає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю особи, звільненої з військової служби, протягом року після її звільнення зі служби, виникло у відповідної категорії осіб лише після внесення змін до законодавства, а саме з 13.10.2018, тоді як ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
          З цих та інших підстав апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Відповідачем і третьою особою подано відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких вони просять залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість доводів позивача, стверджуючи про відсутність в неї права на отримання спірної допомоги та наполягаючи на дискреції відповідача щодо вирішення питання про призначення такої допомоги.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вона просить залишити таку скаргу без задоволення, зазначаючи, що право на призначення їй спірної допомоги прямо передбачено нормами законодавства, а також посилаючись в обґрунтування своєї правової позиції на висновки Верховного Суду у справі № 761/18099/15-а.
05.02.2020 від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 відмовлено.
11.02.2020 від третьої особи надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 11.02.2020 було відмовлено.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача ОСОБА_2 з 1988 року по 23.08.2006 проходив військову службу у Державній прикордонній службі.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 04.08.2006 № 249-ос підполковник ОСОБА_2 звільнений у запас за ст. 26 п. 6 пп «а» Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
19.03.2015 відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» був призваний до лав Збройних Сил України Чернігівським об`єднаним військовим комісаріатом Чернігівської області. 
У 2015-2016 роках ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією у підрозділах Державної прикордонної служби України.
З 12.06.2015 відповідно до витягу з наказу керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 16.06.2015 № 173 підполковник ОСОБА_2 , заступник коменданта оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з персоналу Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби, був залучений та брав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей.
10.11.2015 ОСОБА_2 було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .
Наказом Голови ДПС України від 06.04.2016 № 265-ос підполковника ОСОБА_2 звільнено з військової служби за підпунктом «є» (призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а також які відслужили встановлені строки строкової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
14.04.2016 наказом тво начальника Краматорського прикордонного закону (військова частина НОМЕР_1 ) № 149-ос підполковника ОСОБА_2 заступника коменданта з персоналу оперативно-бойової прикордонної комендатури «Курахівка» було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
04.05.2018 ОСОБА_2 був доставлений до Чернігівської міської лікарні у важкому стані, діагноз: гострий коронарний синдром.
10.05.2018 о 17.30 хвилин було діагностовано смерть ОСОБА_2 .
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 11.05.2018 № 557 причиною смерті зазначено: гострий інфаркт міокарда. 
14.05.2018 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 (серія НОМЕР_3 ).
Відповідно до висновку експертного дослідження від 11.05.2018 № 523, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м.  Чернігова Салон А.В., за клопотанням старшого слідчого Чернігівського ВП ГУНП у Чернігівській області Бобрик І.В., ЄРДР № 12018270010003158, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок гострої серцево-судинної недостатності, яка виникла внаслідок гострого інфаркту міокарда серця.
Центральною військово-лікарською комісією Державної прикордонної служби (протокол від 17.12.2018 № 44) встановлено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1971 року народження, який згідно довідки Чернігівського ОМВК від 20 листопада 2018 року №192 проходив дійсну військову службу з 01 серпня 1988 року по 23 червня 2006 року, за мобілізацією - з 19 березня 2015 року по 14 квітня 2016 року, в тому числі у зоні АТО з 12 червня 2015 року по 14 квітня 2016 року, яке за представленими обліково- медичними документами призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 з її причиною - «гостра серцева-судинна недостатність, гострий інфаркт міокарда», захворювання і причина смерті ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
У лютому 2019 року після отримання висновку ЦВЛК позивач звернулась до ДПС із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. 
04.03.2019 Адміністрація ДПС листом № 11/Н-2140 повідомила позивача про необхідність звернутися з відповідною заявою до уповноваженого органу, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби чоловіка. 
У подальшому необхідні документи були направлені до Краматорського прикордонного загону.
До заяви відповідно до п. 10 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, що призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2013 № 975 були додані: копія паспорту; копія ідентифікаційного коду; копія свідоцтва про смерть копія свідоцтва про одруження; копія свідоцтво про народження дітей; копія посвідчення учасника бойових дій; копія наказу про звільнення; постанова ЦВЛК; копія лікарського свідоцтва про смерть; копія висновку судово-медичного експерта; довідка про склад сім`ї; копія банківських реквізитів; копія свідоцтва про смерть батьків, нотаріально засвідчена відмова від отримання частини одноразової допомоги доньки померлого - ОСОБА_3 .
Листом Краматорського прикордонного загону від 17.05.2019 № 11/3164 було повідомлено, що висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги направлений до Фінансово-економічного департаменту Адміністрації ДПС України для винесення рішення.
Листом Краматорського прикордонного загону від 03.07.2019 № 11/4327 було повідомлено, що відповідно до рішення Адміністрації ДПС від 12.06.2019 №  127 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок № 975).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII передбачено, що дія цього Закону поширюється, зокрема, на членів сімей військовослужбовців, які померли.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на момент смерті чоловіка позивача та її звернення щодо отримання відповідної соціальної допомоги, одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:
- загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
- смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Законом від 06.09.2018 № 2522-VIII до вказаних пунктів 1, 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII було винесено зміни, відповідно до яких вказані законодавчі норми викладено в наступній редакції: одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Такі зміни набули чинності 13.10.2018.
У підпункті «а» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ закріплено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.
У ст. 16-4 Закону № 2011-XII визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Пунктами 3, 4 Порядку № 975 у редакції, чинній на момент смерті чоловіка позивача та її звернення щодо отримання відповідної соціальної допомоги, було передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що одноразова грошова в порядку статті 16 Закону № 2011-ХІІ виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, не залежно від часу звільнення з військової служби.
При цьому, визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 761/18099/15-а та, відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України, він є обов`язковим для колегії суддів при розгляді цієї справи.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на те, що чоловік позивача помер саме внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, що у відповідності до норм законодавства, чинного на день смерті (10.05.2018), та з урахуванням всіх фактичних обставин цієї справи, є правовою підставою для призначення позивачу (як дружині померлого) одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.
Втім, як вбачається з матеріалів цієї справи, зазначене право позивача було порушено відповідачем при прийнятті оскаржуваного нею рішення від 12.06.2019 № 127 про відмову у призначенні відповідної допомоги та підлягає поновленню шляхом повторного розгляду її заяви, з урахуванням наведених висновків суду.
Разом з тим, вирішення питання щодо конкретного розміру такої допомоги, застосування механізму та порядку її призначення належить до дискреційних повноважень Адміністрації ДПС, які на стадії виниклих у справі правовідносин ще не реалізовані та підлягають здійсненню при прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача.
З огляду на це, доводи апелянта позивача про те, що адміністративний суд наділений повноваженнями зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення, та що задоволення судом її позову в повному обсязі не призведе до втручання в дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Доводи апелянта – відповідача про те, що чоловік позивача помер не під час несення військової служби, тобто коли він не був військовослужбовцем, що на його думку, виключає підстави для виплати позивачу спірної одноразової грошової допомоги, не ґрунтуються на нормах законодавства, чинного у відповідний період, а вказують на неправильне та фрагментарне тлумачення, зокрема статті 16 Закону № 2011-ХІІ та пункту 4 Порядку № 975.
Посилання апелянта – відповідача на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю особи, звільненої з військової служби, протягом року після її звільнення зі служби, виникло у відповідної категорії осіб лише після внесення змін до законодавства, а саме з 13.10.2018, тоді як ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , апеляційний суд до уваги не приймає, з огляду на вище викладене.
При цьому, судова колегія ще раз наголошує, що статтею 16 Закону № 2011-ХІІ та пунктом 4 Порядку № 975 саме в редакції, чинній на день смерті позивача, було передбачено призначення одноразової грошової допомоги у разі смерті особи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Аналізуючи ці та всі інші доводи всіх учасників справи, колегія суддів зазначає, що в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Отже, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України підлягають залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року – без змін.
Розподіл судових витрат.          
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України – залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 11 лютого 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: