ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/157/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/5461/19 Категорія: на ухвалу 	Мазуренко Ю. В.	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       21 січня 2020 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І.,  Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова М.В. 

учасники справи: 

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -   ОСОБА_2 ,

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2019 року у складі  судді Мазуренко Ю.В.,

                                                                 в с т а н о в и в : 

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення  матеріальної та моральної шкоди. 
Просив стягнути з  ОСОБА_2 на його користь вартість відновлювального  ремонту автомобіля  в сумі 34 777,74 грн., в тому числі вартість замінених деталей - 14 967,08 грн.,  вартість робіт - 10 668,00 грн., вартість матеріалів - 9142,66 грн., та  38 000,00 грн.  на відшкодування моральної шкоди.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення  позову, в обґрунтування якої вказував, що зважаючи на відверте небажання відповідача  відшкодовувати  завдану матеріальну  шкоду, вважає  за необхідне забезпечити  позов  до  відкриття провадження  у справі шляхом  накладення  арешту на майно  або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться  у нього  або в інших осіб.  Вказував, що у  власності відповідача  є трактор  МТЗ-80 та легковий автомобіль, земельний пай та інше майно.
Просив накласти арешт на майно або грошові кошти, що належать ОСОБА_2 і знаходяться   у нього або в інших осіб до відкриття провадження у справі аби унеможливити ухилення відповідача від відшкодування шкоди.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від  21 листопада 2019 року  заяву  про забезпечення  позову  ОСОБА_1 повернуто заявнику. 
Ухвала суду мотивована тим, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову  подана  без додержання  вимог викладених у статті 151 ЦПК України, а тому підлягає поверненню заявнику. Вказано, що заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а прохальна частина заяви сформульована  загальними фразами, альтернативно та  належним чином  не конкретизована, що фактично  унеможливлює її виконання.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ухвала суду є  незаконною просив  її скасувати, а справу повернути  до Уманського міськрайонного суду Черкаської області  для подальшого розгляду.
Зазначив, що  суд першої інстанції,  посилаючись на  Постанову  Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц, не взяв до уваги те, що  реалізація  заходів  зустрічного  забезпечення  є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням  випадків, передбачених ч.3 ст. 154 ЦПК України. Суд не врахував той факт, що ОСОБА_3 , який керував джерелом підвищеної небезпеки  під час скоєння ДТП, вже  притягнутий  до адміністративної відповідальності  за скоєне ДТП і за керування трактором у стані сп`яніння.    Зазначає, що такі дії суду можуть  спричинити  до того, що  відповідач різними  способами  відчужить своє майно  і уникне від відшкодування шкоди, яка завдана позивачу.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи  між сторонами існує спір про стягнення коштів, а саме вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 34 777,74 грн.  та моральної шкоди в сумі   38 000,00 грн., завданої  в наслідок ДТП.
Постановою  Уманського міськрайонного суду Черкаської області  від 29 жовтня 2019 року, яка вступила в законну силу 11 листопада 2019 року,  об`єднано адміністративні матеріали  № 705/4175/19, 3/705/1918/19 та № 705/4177/19, 3/705/1919/19 в одне провадження  та присвоєно номер - 705/4175/19, 3/705/1918/19. Визнано  ОСОБА_3   винним  у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього  адміністративне стягнення  у виді штрафу, у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів  доходів громадян, що становить 10200 грн.  з позбавленням  права керування транспортними засобами  на строк один рік.  
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції посилався на те, що заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення та прохальна частина заяви  сформульована  загальними фразами, альтернативно та  належним чином  не конкретизована, що фактично  унеможливлює її виконання.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом пункту 1 частини першої статті 150 цього Кодексу одним із заходів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно зі статтею 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, пропозиції заявника  щодо зустрічного  забезпечення та  інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.
За системним аналізом наведених норм права можна зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.
При цьому відповідно до частин 3, 4 статті 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
У справі, яка переглядається, позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, просив накласти арешт  на майно або грошові кошти,  що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.  При цьому він конкретизував в заяві, зокрема, що  у власності  відповідача є трактор  МТЗ-80. Також зазначив про наявність легкового   автомобіля та земельної ділянки. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи заяву  про забезпечення позову з тих підстав, що прохальна частина заяви  сформульована  загальними фразами, альтернативно та належним чином не конкретизована, не врахував ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України, оскільки  дане  питання могло бути вирішене судом шляхом виклику заявника для надання пояснень стосовно чіткого визначення  виду забезпечення позову та його обґрунтування.
Також,  постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції як на підставу посилався на те, що заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення.
Відповідно до частини 1 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Правовий аналіз вказаної статті свідчить про те, що суд не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, а має лише право на застосування зустрічного забезпечення.
Частиною 3 статті 154 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:
1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або
2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Разом з тим, матеріали даної цивільної справи  не містять  доводів   наявності підстав  для застосування судом частини 3 статті 154 ЦПК України, тобто зобов`язання застосовувати зустрічне забезпечення.
Крім того, згідно з частиною 6 статі 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. 
Таким чином, клопотання про зустрічне забезпечення може бути подане та вирішене судом після застосування судом заходів забезпечення позову.
За таких обставин вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті без застосування наслідків, передбачених частиною дев`ятою статті 153 ЦПК України, оскільки заява не містить недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при  постановленні оскаржуваної ухвали на вищевказане уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив  порушення норм  процесуального права.
Колегія суддів прийшла до висновку, що  апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає до задоволення,  а ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від  21 листопада 2019 року - до скасування із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції  відповідно до вимог  статті  374 ЦПК України.
Відповідно до вимог статей 374, 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у разі порушення судом норм процесуального права чи неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.                  
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384  ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати -

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2019 року  про  повернення  заяви ОСОБА_1 про  забезпечення позову  у даній справі скасувати.
Справу направити до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду заяви про забезпечення позову.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.   

           Судді                                                                                                    Н. І. Гончар

                                                                                                                        Ю. В. Сіренко

                                                                                                                        Т. Л. Фетісова: