УХВАЛА

02 березня 2020 року 
м. Київ

Справа №  15/172-б 
Верховний Суд у складі суддів  Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого,  Ткаченко Н.Г., Жукова С.В.

перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у м. Києві

на окрему ухвалу Господарського  суду м. Києва від 02.12.2019 року 

та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року

у справі  № 15/172-б

за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Управління Пенсійного фонду України у Солом`янському районі міста Києва)    

до Промислової академії 

про  банкрутство,-

В С Т А Н О В И В:

Окремою ухвалою Господарського суду Київської області від 02.12.2019 року постановлено, Державній фіскальній службі України організувати усунення порушень і недоліків в роботі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, вжити відповідних заходів реагування та забезпечити своєчасне виконання ним ухвали господарського суду міста Києва від 09.07.2018 року у справі № 15/172-б. Державній фіскальній службі України у строк до 02.01.2020 року повідомити суд про результати розгляду даної окремої ухвали.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві залишено без задоволення. Окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року у справі №  15/172-б залишено без змін.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДФС у м. Києві (надіслана 11.02.2020 року, що підтверджується конвертом з штрих кодом 0411630024005) на окрему ухвалу Господарського  суду м. Києва від 02.12.2019 року  та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року у справі             № 15/172-б, в якій просить суд  зупинити виконання та скасувати оскаржувані рішення. 
08.02.2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги Головного управління ДФС у м. Києві з наступних підстав.
З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Слід зазначити, що право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (рішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").
Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, Головне  управління ДФС у м. Києві оскаржує окрему ухвалу Господарського  суду м. Києва від 02.12.2019 року та прийняту за результатами її перегляду постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року.
Частиною 1 ст. 255 ГПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, окремо від рішення суду першої інстанції, зокрема, п. 15 передбачено оскарження окремої ухвали.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст.287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу, зокрема, на ухвали суду першої інстанції, зазначені в п.3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Окрема ухвала суду  зазначена у п.15 ч. 1 ст. 255 ГПК України, касаційному оскарженню не підлягає .
Крім того частиною 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, в редакції на момент прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови передбачено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
Наведений в частині 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги Головного  управління ДФС у м. Києві на вказані судові рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.
У зв`язку з вищевикладеним, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки Головним  управлінням ДФС у м. Києві подано касаційну скаргу на постанову  Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року, яка прийнята за результатами перегляду в апеляційному порядку окремої ухвали Господарського  суду м. Києва від 02.12.2019 року у справі № 15/172-б, яка відповідно до вимог ст. 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню. 
Крім того, оскільки у відкритті касаційного провадження у справі відмовлено, Суд не розглядає клопотання Головного  управління ДФС у м. Києві про зупинення виконання ухвали Господарського  суду м. Києва від 02.12.2019 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року у справі   № 15/172-б.
На підставі викладеного та керуючись  статтями 3, 234, 235, 255, 287, 293  Верховний Суд, - 
У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною Головного управління ДФС у м. Києві на окрему ухвалу Господарського  суду м. Києва від 02.12.2019 року  та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року у справі № 15/172-б.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                 Огороднік К.М.

Судді                                                                                                          Жуков С.В.

                                                                                                                 Ткаченко Н.Г.