Справа № 131/1535/19                                                        
Провадження № 33/801/112/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України

11 лютого 2020 року                                 м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України, 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 

встановив:
Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що визнані судом встановлені обставини події не утворюють складу адміністративного правопорушення, оскільки він не підлягав огляду на стан сп`яніння. Посилається на відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд водія з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що на його думку, свідчить про порушення поліцейським встановленого законом порядку направлення водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.
ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав і суду пояснив, що будучи зупиненим працівниками поліції відчував стрес і не до кінця зрозумів їх вимоги про освідування в медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння, так як підстав для такого освідування на його думку не було. За станом здоров`я він впродовж року щодня приймає препарат фінлепсин, який міг викликати певні ознаки стану наркотичного сп`яніння, які зазначені в протоколі, проте наркотичні засоби він не приймав і стані наркотичного сп`яніння не перебував.
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з таких підстав.
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 204710 від 13 листопада 2019 року водій ОСОБА_1 о 12 год 20 хв цього ж дня в місті Іллінці по вул. Соборній керував автомобілем Оpel Senator з явно вираженими ознаками наркотичного сп`яніння (неприродньо звужені зіниці, відсутність слини). Від проходження огляду у медичному закладі для встановлення факту вживання наркотичних речовин відмовився в присутності двох свідків.
Пунктом 2.5 ПДР передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пояснень, викладених ОСОБА_1 на окремому аркуші, останній зазначає, що на пропозицію поліцейського проїхати до медичного закладу на освідування щодо встановлення факту наркотичного сп`яніння, він відмовився. 
Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані інспектором поліції за частиною 1 статті 130 КпАП України.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.
Тобто, якщо у поліцейського виникла підозра про перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані сп`яніння, він має право направити цю особу для проведення відповідного огляду.
Згідно п. 6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
При цьому проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чинним законодавством не передбачено і з технічної точки зору є неможливим, такий огляд може бути здійснений виключно в медичному закладі. 
В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови районного суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №204710 від 13.11.2019 року (а.с.1), письмовими поясненнями ОСОБА_1 , а також свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.2, 3,4)
Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий судом першої інстанції.
Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Статтею 130 КпАП України передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.
Отже об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли особа відмовилася від проходження такого огляду.
Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю даних, що містяться в матеріалах провадження.
Посилання апелянта на те, що поліцейські у даному конкретному випадку зобов`язані були надати йому направлення для проходження огляну на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я не ґрунтуються на вимогах зазначених вище нормативних документів.
Не береться також апеляційним судом до уваги твердження апелянта про те, що працівником поліції не вірно зазначено ознаки наркотичного сп`яніння, оскільки це не впливає на наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення – відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З пояснень апелянта випливає, що впродовж року він щодня приймає лікарський препарат «фінлепсин ретард 400». З інструкції по застосуванню даного препарату, яка є у вільному доступі в мережі Інтернет з`ясовано, що діюча речовина відповідного препарату – карбамазепін, проявляє протиепілептичну, нейротропну і психотропну активність та має значну кількість протипоказань і побічних ефектів, в тому числі й таких, що впливають на здатність особи, яка його приймає, керувати транспортними засобами – запаморочення, сонливість, втомлюваність. Тому при керуванні автомобілем або іншими механізмами та при роботі, що потребує положення тіла без опори, пацієнту слід бути обережним.
З огляду на обставини справи, в працівника поліції були обґрунтовані підстави для підозри про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, ознаки якого зазначені ним в протоколі про адміністративне правопорушення, а відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння в медичній установі становить склад адміністративного правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 130 КпАП України.
Відтак порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.
За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                І.М. Стадник