Постанова
Іменем України
04 грудня2019 року
м. Київ
справа № 2608/14220/12
провадження № 61-8082св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,  Штелик С. П.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
представники позивачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
відповідачі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
третя особа - ОСОБА_9 ,
представник третьої особи - Станіславчук Марина Анатоліївна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року               у складі судді Шум Л. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від                       08 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М.,              Поліщук Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»                ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У  серпні 2012 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення вимог просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 08 листопада 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Позовна заява мотивована тим, що у 2009 році вони, проживаючи                                  у Сполучених Штатах Америки, видали на ім`я ОСОБА_6 довіреність на укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, яка належала їм на праві спільної часткової власності. 08 листопада 2010 року ОСОБА_6 уклала зі своєю донькою ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири за неринковою заниженою вартістю. 11 квітня 2011 року ОСОБА_7 подарувала квартиру матері ОСОБА_6 та батьку ОСОБА_8 .  У жовтні 2011 року після повернення до України позивачі звернулися до органів прокуратури щодо вчинення відповідачами шахрайських дій. Посилаючись на те, що представник не повідомила довірителів про факт продажу квартири, зміст договору, особу покупця, не надала звіт про виконання доручення та коштів від продажу квартири, приховувала обставину того, що наразі вона разом з чоловіком є власниками квартири, позивачі вважали, що оспорюваний договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним з підстав того, що договір було вчинено у результаті зловмисної домовленості їх представника з другою стороною. 
Справу неодноразово розглядали суди різних інстанцій.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року позов задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 08 листопада 2010 року між ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з однієї сторони, і ОСОБА_7 з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рибальською Л. С., зареєстрований в реєстрі за № 5324, як такий, що вчинений у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною; стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 5 785,60 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним, оскільки                      ОСОБА_6 вчинила зазначений правочин на шкоду осіб, яких вона представляла, внаслідок зловмисної домовленості зі своєю донькою.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у справі доведено наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною; ОСОБА_7 надавала пояснення правоохоронному органу, у яких повідомила, що договір оформлений на прохання батьків, коштів вона не сплачувала; для довірителів несприятливі наслідки полягають в того, що різниця між ціною продажу квартири та її ринковою вартістю становить 366 690,00 грн.
Короткий зміст касаційних скарг 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року, ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                           і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року відкрито провадження, витребувано справу зі Святошинського районного суду м. Києва, зупинено виконання  рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року до закінчення касаційного провадження.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                               і кримінальних справ від 15 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року                 № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.
У лютому 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією у складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що на момент судового розгляду власником спірної квартири була ОСОБА_11 ; суди попередніх інстанції неправильно застосували частину першу статті 232 ЦК України, не встановили наявності умислу представника на вчинення правочину всупереч інтересам довірителів, тієї обставини, що ОСОБА_6 передбачала настання невигідних для позивачів наслідків, бажала чи свідомо допускала їх настання. Також представник ОСОБА_10 вважає, що суди не повинні були оцінювати пояснення ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.
Короткий зміст відзиву (заперечень) на касаційну скаргу
У запереченнях, поданих у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ,   ОСОБА_5 в інтересах позивачів просить закрити касаційне провадження.
Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 не має права на касаційне оскарження судових рішень, оскільки визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири лише дає підстави на майбутнє позивачам звернутись до ОСОБА_9 як власника квартири з позовом про витребування квартири з чужого незаконного володіння. Також зазначає, що надання власниками повіреній особі повноважень на визначення ціни на власний розсуд не дає їй абсолютного права продати це майно за невигідною для власників ціною.                  У разі відмови у закритті касаційного провадження ОСОБА_5 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.    
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що в 1998 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3  приватизували квартиру АДРЕСА_1 .
12 березня 2009 року ОСОБА_1 видала ОСОБА_6 нотаріально посвідчену довіреність на укладення від її імені договору купівлі-продажу зазначеної квартири.
04 червня 2009 року аналогічні довіреності на ім'я ОСОБА_6 видали                ОСОБА_2 та ОСОБА_3  
08 листопада 2010 року ОСОБА_6 уклала зі своєю донькою                  ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , продаж здійснено за 60 000,00 грн.
11 квітня 2011 року ОСОБА_7 подарувала квартиру ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які 08 грудня 2012 року продали квартиру ОСОБА_9 
Київський науково-дослідний інститут судових експертиз надав висновок експерта від 19 липня 2013 року, згідно з яким ринкова вартість зазначеної  квартири на момент її відчуження 08 листопада 2010 року становила 426 690,00 грн.  
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
З огляду на частини першу та другу статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання правочину недійсним.
Відповідно до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України)
Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.
Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.
Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє,    у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій встановили, що оспорюваний у цій справі правочин, який вчинявся від імені ОСОБА_1 ,                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , був спрямований на задоволення особистих інтересів ОСОБА_6 , яка відчужила належну позивачам квартиру на користь своєї доньки ОСОБА_7 за заниженою ціною продажу, у подальшому за безвідплатним договором сама стала співвласником квартири, тобто, фактично уклала оспорюваний договір в своїх інтересах.  
Щодо обставин набуття права власності на квартиру ОСОБА_7 надавала до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві пояснення, у яких зазначала, що коштів за квартиру вона не сплачувала, уклала договір купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2010 року та договір дарування від 11 квітня                  2011 року на прохання батьків.
Наведене давало судам підстави для висновку щодо наявності умислу представника, домовленості сторін оспорюваного договору для переслідування власних інтересів всупереч інтересам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від                      08 листопада 2010 року.
Доводи касаційної скарги щодо відсутності умислу представника на вчинення правочину всупереч інтересам довірителів, стосуються переоцінки письмових доказів і обставин справи, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України.   
Щодо наданих ОСОБА_7 пояснень у кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції за своїм внутрішнім переконанням досліджував ці докази, які мають значення для правильного вирішення справи, надавав їм оцінку в сукупності з іншими наявними у справі доказами відповідно до статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанції (аналогічна норма міститься у статті 89 ЦПК України). 
Стосовно доводів ОСОБА_9 щодо порушення її прав як останнього власника квартири, яку вона придбала у відповідачів, Верховний Суд зауважує, що позивачі у цій справі не оспорюють підстави, на яких ОСОБА_9 набула право власності на спірну квартиру.
У такому випадку ОСОБА_9 не позбавляється можливості доводити добросовісність набуття права власності на квартиру та неможливість її витребування у разі заявлення до неї вимоги про витребування майна відповідно до стаття 388 ЦК України.
Зазначене не дає підстави стверджувати, що суди неправильного застосували норми матеріального права чи порушили норми процесуального права. 
Заперечення представника позивача щодо наявності підстав для закриття касаційного провадження є неприйнятними, оскільки ОСОБА_10                    в інтересах ОСОБА_9 подав касаційну скаргу після апеляційного перегляду справи, тому суд касаційної інстанції з огляду на статтю 324 ЦПК України у редакції, чинній на момент відкриття касаційного провадження (аналогічна норма міститься у статті 389 ЦПК України чинної редакції Кодексу) не мав підстав обмежувати ОСОБА_9 у доступі до правосуддя, право на яке гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини                                         і основоположних свобод 1950 року.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                   і процесуального права.
За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалене у справі рішення Святошинського районного суду міста Києва від                11 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року - без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року зупинено виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цього судового рішення.
Щодо судових витрат 
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд                       у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року               та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | С. Ю. Мартєв
| В. М. Сімоненко
| Є. В. Петров
| С. П. Штелик