ПОСТАНОВА
Іменем України

23 грудня 2019 року 
Київ
справа №819/1063/16
адміністративне провадження №К/9901/12462/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2016 року (головуючий суддя Рибачук А.І., судді Багрій В. М., Старунський Д.М.)

у справі №819/1063/16
за позовом громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 
до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області
про визнання протиправним і скасування рішення.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 у вересні 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі також - «УДМС в Тернопільській області»), в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення відповідача №336 від 8 серпня 2016 року про скасування посвідки на тимчасове проживання від 22 жовтня 2014 року серії НОМЕР_1 , виданої громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 , зобов`язання знятися з реєстрації і виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що висновок відповідача про відсутність у нього законних підстав для подальшого перебування на території України є помилковим, оскільки до 20 серпня 2016 року він мав право перебувати на території України у зв`язку із навчанням у Тернопільському державному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, а після закінчення цього строку - у зв`язку із вступом на навчання в Консультаційний центр з вивчення іноземних мов Тернопільського національного економічного університету (далі - «Консультаційний центр»).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення відсутністю підстав для надання позивачу дозволу на проживання у зв`язку з навчанням в Консультаційному центрі, оскільки після закінчення Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України позивач повинен був поступити на навчання для отримання вищого кваліфікаційного рівня освіти, ніж він отримав в медичному університеті.

Львівський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 1 грудня 2016 року скасував постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року, і ухвалив нову постанову, якою адміністративний позов громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 задовольнив. 

Судове рішення мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для надання позивачу дозволу на проживання у зв`язку з навчанням в Консультаційному центрі не стосуються правовідносин, які є предметом спору в цій справі, оскільки позивач у поданому до суду позові просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про скасування посвідки на тимчасове проживання від 8 серпня 2016 року №336, а не рішення від 5 серпня 2016 року, яким йому відмовлено у продовженні посвідки на тимчасове проживання.

Разом з тим, оскаржуване рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання було прийняте особою не наділеною повноваженнями щодо його прийняття, а тому є протиправним і його належить скасувати, у зв`язку з відсутністю законних підстав для його прийняття.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі УДМС в Тернопільській області просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2016 року, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року залишити в силі.

Скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, наслідком чого стало неправильне вирішення адміністративного спору.

Зокрема, суд апеляційної інстанції не звернув увагу не те, що позивач втратив законні підстави для перебування на території України, що в свою чергу  призвело до неповного з`ясування обставин справи. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов невірного висновку про те, що рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання прийнято неуповноваженою особою на прийняття таких рішень.

Позивач відзиву на касаційну скаргу не надав.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не може бути задоволена.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 є громадянином Республіки Ірак, 13 грудня 2011 року прибув в Україну з метою навчання у Тернопільському державному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України.

22 жовтня 2014 року позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , строком дії до 20 серпня 2016 року.

Наказом Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України від 23 червня 2016 року №233 ОСОБА_1 відрахований із числа студентів університету у зв`язку із закінченням навчання.

Наказом Тернопільського національного економічного університету від 4 липня              2016 року №430 позивача зараховано на навчання в Консультаційний центр.

22 липня 2016 року позивач звернувся до УДМС в Тернопільській області із заявою та доданими до неї документами, в якій просив продовжити строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні.

5 серпня 2016 року відповідачем прийнято рішення про відмову йому у продовженні посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із невідповідністю навчального закладу вимогам щодо рівня освіти.

Рішенням від 8 серпня 2016 року №336 відповідач скасував посвідку на тимчасове проживання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , зобов`язав його знятися з реєстрації місця проживання, і виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Пунктом 18 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що посвідка на тимчасове проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до частини дванадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

За приписами статті 24 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» якщо в іноземця або особи без громадянства немає підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами четвертою-дванадцятою статті 4 цього Закону, або для тимчасового перебування на території України, строк їх перебування скорочується.

Рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, або органами Служби безпеки України.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251 (далі - «Порядок №251»).

Відповідно до пункту 2 Порядку №251 заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразки заяв та порядок їх розгляду визначаються МВС.

Пункт 10 Порядку №251 вказує, що посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Посвідка на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною дванадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», видається на період навчання, який визначається наказом навчального закладу про встановлення періодів навчання для іноземних студентів. Документами, що підтверджують факт навчання іноземця та особи без громадянства в Україні, є накази навчального закладу про їх зарахування на навчання та про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

У разі коли протягом строку дії посвідки на тимчасове проживання в документах, зазначених у пункті 6 цього Порядку, змінилися відомості, такі документи подаються до територіального органу або підрозділу ДМС, який видав посвідку, протягом місяця з моменту настання змін (для документів, зазначених у підпунктах 1 і 2 пункту 6 цього Порядку) або протягом 10 днів (для документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку).

Після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка на тимчасове проживання передається приймаючій стороні, яка зобов`язана подати її територіальному органові або підрозділові ДМС за місцем проживання іноземця та особи без громадянства протягом десяти днів з моменту зняття з реєстрації.

Нездана посвідка на тимчасове проживання вважається недійсною.

Відповідно до пункту 19 Порядку №251 посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) отримання від органу Національної поліції, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи; 3) коли іноземця та особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі; 4) коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 5) коли уповноваженим органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця та особи без громадянства або їх примусове видворення за межі України; 6) інших випадках, передбачених законами.

Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання приймається начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для скасування посвідки.

Пункт 20 Порядку №251 встановив, що копія рішення про відмову у видачі посвідки або скасування посвідки на тимчасове проживання видається територіальним органом або підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві та особі без громадянства під розписку або надсилається рекомендованим листом таким особам і приймаючій стороні не пізніше ніж протягом п`яти днів з дня його прийняття.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 3 пункту 19 цього Порядку, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня звільнення від відбування покарання. При цьому відмітка про видачу посвідки в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, анулюється (вкладний талон вилучається). Посвідка, яку зазначені особи не здали, підлягає вилученню.

Про скасовані посвідки територіальний орган або підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття відповідного рішення інформує ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Скасована посвідка, що виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів надсилається для знищення за місцем її видачі.

Пункт 21 Порядку №251 визначив, що іноземець та особа без громадянства протягом місяця з дня отримання копії рішення про відмову у видачі посвідки або скасування посвідки на тимчасове проживання має право на його оскарження шляхом звернення до ДМС або суду. Оскарження такого рішення зупиняє його виконання.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (далі - Порядок №150).

Відповідно до пунктів 12 - 14 Порядку №150 строк тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України скорочується у разі, коли нема установлених частинами четвертою - дванадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстав для їх тимчасового проживання або тимчасового перебування на території України.

Рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником або керівником органу СБУ в разі відсутності підстав для тимчасового перебування, а також заяви приймаючої сторони, органу Національної поліції чи органу охорони державного кордону.

У рішенні про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України зазначається строк, протягом якого особа зобов`язана виїхати з України. Такий строк не може бути більш як десять діб з дня прийняття рішення.

Відповідно до пункту 17 Порядку організації набору та навчання (стажування) іноземців та осіб без громадянства, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 1 листопада 2013 року №1541 навчальні заклади, які надають освітні послуги іноземцям, забезпечують своєчасне подання документів до територіальних органів чи підрозділів Державної міграційної служби України для оформлення зарахованим на навчання іноземцям в установленому законодавством порядку посвідок на тимчасове проживання на період навчання.

Періоди навчання іноземних студентів визначаються окремим наказом навчального закладу відповідно до тривалості освітніх (наукових) програм та включають в себе також строк, необхідний для вступу на наступний рівень освіти та (або) здійснення офіційного засвідчення отриманих після завершення навчання документів.

Відповідно до пункту 3.12 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року №681 (далі - Порядок №681) раніше видана посвідка скасовується територіальним органом чи підрозділом ДМС, який її видав, у випадках, передбачених пунктом 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до пункту 3.13 Порядку №681 копія рішення про відмову у видачі посвідки або про скасування раніше виданої посвідки видається територіальним органом ДМС, який прийняв таке рішення, заявникові під розписку або надсилається рекомендованим листом іноземцеві чи особі без громадянства та приймаючій стороні не пізніше як у п`ятиденний строк з дня його прийняття.

У разі прийняття рішення про скасування раніше виданої посвідки вона підлягає вилученню та знищенню. При цьому відмітка про видачу посвідки в паспортному документі анулюється (вкладний талон вилучається).

Заявник протягом місяця з дня отримання копії рішення про відмову у видачі посвідки або про скасування раніше виданої посвідки має право на його оскарження.

Відповідно до пункту 3.16 Порядку №681 особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування раніше виданої посвідки на тимчасове проживання, повинна знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Якщо особа оскаржила рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання або скасування раніше виданої посвідки до вищого органу або до суду, рішення про її примусове повернення або примусове видворення не приймається до прийняття остаточного рішення вищим органом або до набрання рішенням суду законної сили.

У разі відсутності підстав для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка на тимчасове проживання передається приймаючій стороні, яка зобов`язана подати її територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем проживання іноземця та особи без громадянства протягом десяти днів з моменту зняття з реєстрації.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно із пунктом 2 зазначеного Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президентами України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Державна міграційна служба України структурно поділяється на: апарат ДМС, територіальні органи, пункти тимчасового перебування іноземців, пункти тимчасового, розміщення біженців, державні підприємства.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - «КАС України») у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, в оскаржуваному рішенні про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача, зазначено, що воно прийняте на підставі підпункту 2 пункту 19 Порядку №251, відповідно до якого, як зазначено вище, посвідка на тимчасове проживання скасовується у разі отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів звернення до нього з клопотанням приймаючої сторони Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України щодо скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , або припинення діяльності приймаючої сторони як юридичної особи, що свідчить про відсутність підстав для прийняття такого рішення. 

Також, Верховний Суд вважає необхідним зазначити, що всупереч вимогам пункту 19 Порядку №251, оскаржуване рішення прийнято головним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, а затверджено начальником відділу у справах іноземців та осіб без громадянства управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області.

Натомість такі рішення щодо скасування виданої посвідки на тимчасове проживання уповноважені приймати керівники територіальних органів або підрозділів ДМС чи їх заступники.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскаржуване рішення №336 від 8 серпня 2016 року Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області прийнято відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; не обґрунтовано; з порушенням процедури його прийняття, а тому воно є протиправним і повинно бути скасовано.

Крім того, відповідно до частини другої статті 11 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду справи судом касаційної інстанції) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви Громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним і скасувати рішення №336 від 8 серпня 2016 року Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , виданої позивачу, зобов`язання знятися з реєстрації і виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії рішення.

Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що суд при вирішенні справи встановив обставини щодо відсутності підстав для надання позивачу дозволу на тимчасове проживання у зв`язку із навчанням в Консультаційному центрі та надав їм оцінку. Проте, вказані обставини стосуються рішення про відмову позивачу у продовженні посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із невідповідністю навчального закладу вимогам щодо рівня освіти, що не є предметом спору в цій справі.

На підставі зазначеного, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо допущення судом першої інстанції помилки при визначенні предмета і підстав позову, внаслідок чого останній прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.  

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника з приводу того, що судом апеляційної інстанції не було взято до уваги клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, чим порушено конституційний принцип змагальності сторін, оскільки відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції) неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що доводи наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини першої  статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного перегляду справи судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями  341,  343,  349,  350,  355,  356,  359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

..........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду