Справа № 450/2075/15-ц                        Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/4075/19                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 лютого 2020 року м.Львів

Справа № 450/2075/15
       Провадження № 22ц/811/4075/19
   
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Пустомити 15 вересня 2015 рокуу складі судді Даниліва Є.О., 
у справі         
за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

                                     встановив:        
26 серпня 2015 року позивач звернулася з цим позовом. Просила визнати за нею право власності на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 18 серпня 1989 року, виданого Сороки-Львівською сільською радою, Пустомитівського району, Львівської області на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради №266 від 17 серпня 1989 року. В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка була дружиною відповідача. Вказує, що після смерті матері відкрилась спадщина в склад якої, крім іншого, увійшло право власності 1/3 частини згаданого житлового будинку. Стверджує, що за життя спадкодавець своїм майном не розпорядилася. Спадкування її майна повинно відбуватися за законом. Зазначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Однак, визнання права власності на спадкове майно неможливо, оскільки відповідач не визнає право на спадкове майно та втратив правовстановлюючі документи на частину будинку. Просить позов задовольнити.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 18 серпня 1989 року Сороки-Львівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 266 від 17 серпня 1989 року.
  
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що ОСОБА_3 звернулася до Пустомитівської державної нотаріальної контори та оформила свідоцтво про право на спадщину №442 від 7 квітня 2005 року, набувши право власності на спадкове майно, у розмірі 1/3 частинижитлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до цього свідоцтва іншим спадкоємцем за законом на 1/3 частину даного будинку є він ( ОСОБА_1 ), а 1/3 частка спадкового майна залишена відкритою для іншого спадкоємця. Вказує, що таким спадкоємцем на 1/3 частку спадкового майна є його повнолітня недієздатна дочка  ОСОБА_5 , яка через свого законного представника 16 вересня 2019 року оформила право власності на спадщину - 1/3 частину  будинку. Зазначає, що  31 грудня 2014 року ним (відповідачем) подаровано позивачу 1/3 частину  успадкованого після смерті дружини житлового будинку  АДРЕСА_1 . Вважає, що позивач з метою збільшення своєї частки у спадщині за відсутності спору з ним (відповідачем) та після оформлення у свою власність належного їй спадкового майна, а саме 1/3 частину житлового будинку звернулася до суду з безпідставним позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Стверджує, що позивачем, не надано доказів того, що її право власності на спадкове майно порушено, не надано копії спадкової справи; не подано доказів, що нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом чи його дублікату у разі втрати. Вказує, що  ОСОБА_4  постійно проживала і була зареєстрована у спірному будинку. Разом з нею проживали і були зареєстровані він ( ОСОБА_1 ), дочки:  ОСОБА_5  та ОСОБА_3 . Вважає, що Пустомитівським районним судом не встановлено коло спадкоємців, які прийняли спадщину, тим самим позбавлено недієздатну особу ОСОБА_5  права на спадщину. Зазначає, що 16 вересня 2019 року Пустомитівською державною нотаріальною конторою оформлено за ОСОБА_5  право власності на спадщину, а саме 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2019 року за № 181201236, вбачається, що 1/3 частина цього житлового будинку належить недієздатній особі ОСОБА_5  і житловий будинок АДРЕСА_1  в цілому належить ОСОБА_3 , в такий спосіб, що: 1/3 вона успадкувала, 1/3 одержала в подарунок його (відповідача) спадкове майно; 1/3 частку будинку набула  згідно оскаржуваного рішення. З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2019 року вбачається, що спірний житловийбудинок поділений на 4/3 частини, що є неприпустимим. Вказує, що позивач зареєструвала шлюб з громадянином республіки Іспанії, від цього шлюбу має двох дітей, проживає на даний час в Іспанії, повертатися в Україну не буде, її дії спрямовані на продаж будинку. 
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.
З матеріалів справи, а саме з свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 18 серпня 1989 року вбачається, що ОСОБА_6   набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .   
Встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 7 квітня 2005 року. 
Відповідно до ст.ст. 1218 – 1223 ЦК України після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщини у склад якої, крім іншого, увійшло право власності на спірний житловий будинок.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 за час свого життя на випадок смерті не розпорядилася своїми майновими правами, тому спадкування після її смерті відбувається, згідно вимог ч. 1 ст. 1258 ЦК України, за законом почергово. ОСОБА_3 , згідно вимог ч. 1 ст. 1261 цього Кодексу є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 . Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 13 листопада 1966 року. Позивач, у строк, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України прийняла спадщину і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 7 квітня 2005 року, видане державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 4. Із вказаного свідоцтва вбачається, що позивач є спадкоємцем 1 / 3 частки майна ОСОБА_4 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Є встановленим, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 у виді 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 7 квітня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за №422. Таким чином вона реалізувала своє право на спадкування майна ОСОБА_4 у належній їй за законом частці.
Відповідно до вказаного свідоцтва іншим спадкоємцем за законом на 1/3 частину спірного житлового будинку є відповідач, а 1/3 частка спадкового майна залишена відкритою для іншого спадкоємця.
З свідоцтва про народження від 27 серпня 1963 року за №511909 вбачається, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_4 та відповідача.
Встановлено, що іншим спадкоємцем на 1/3 частку спадкового майна є недієздатна ОСОБА_5 .
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Сороки-Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 24 листопада 2009 року ОСОБА_1 визначено опікуном над недієздатною ОСОБА_5 (а.с. 53).
16 вересня 2019 року ОСОБА_5 через представника ОСОБА_1 оформила право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Даний факт також підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за №57571116 від 16 вересня 2019 року (а.с. 51), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №181 19 77 55 від 16 вересня 2019 року (а.с. 52).
Також встановлено, що 31 грудня 2014 року відповідачем подаровано позивачу 1/3 частину житлового будинку, який отримано ним ( ОСОБА_1 ) у спадок після смерті дружини ОСОБА_4 .
Позивачем не надано доказів того, що її право власності на спадкове майно порушено, не надано копії спадкової справи, не подано доказів, що нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом чи його дублікату у разі втрати. 
Свідоцтво про право на спадщину видане позивачу та є в його наявності.
З довідки №1281 від 21 серпня 2019 року, виданої Виконавчим комітетом Мурованської ргьської ради Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_4 постійно проживала і була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .
На час смерті разом з нею проживали і були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Пустомитівським районним судом Львівської області не встановлено коло спадкоємців, які прийняли спадщину, тим самим позбавлено недієздатну особу ОСОБА_5 права на спадщину.
Відповідно до ст. 1276 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).
Згідно із ст.1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Згідно із ч. 1 ст. 1298 цього Кодексу, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 53 ЗУ «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину.
Позивачем не надано доказів, про те що вона зверталася до Пустомитівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину замість втраченого свідоцтва про право на спадщину №442 від 7 квітня 2005 року.
Позивач звернулася з позовом лише до одного спадкоємця ОСОБА_4 - ОСОБА_1 . Спадкоємець ОСОБА_5 в якості сторони до участі в справі не залучена, представництво її інтересів при розгляді справи не забезпечено. Відтак, допущено порушення норм процесуального права.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові.

Керуючись  ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
       
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року скасувати і прийняти нове рішення. Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 18 серпня 1989 року Сороки-Львівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення Виконавчого комітету Пустомитівської районної ради №266 від 17 серпня 1989 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий 

Судді