ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4835/19 Справа № 205/3540/18 	  	Головуючий у першій інстанції: Мовчан Д. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства “Дніпровський металургійний завод” на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод», третя особа - Генеральний директор Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» Бергеман Геннадій Володимирович, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, – 
ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 23.05.2011 року позивач працював у Приватному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний завод» на посаді помічника машиніста тепловоза служби рухомого складу (тяги) залізничного цеху. Розпорядженням відповідача від 23.04.2018 року №712/Д позивача було звільнено з підприємства у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки з наказом про скорочення посад в письмовій формі його не було ознайомлено, лист з вакантними посадами для переведення на іншу посаду адміністрацією відповідача позивачу не було надано. Позивач перебуває у вимушеному прогулі, порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив поновити його на посаді помічника машиніста тепловоза служби рухомого складу (тяги) залізничного цеху ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», стягнути з ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.; скасувати розпорядження ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» від 23 квітня 2018 року №712/Д про звільнення ОСОБА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково, скасовано розпорядження ПрАТ «Дніпровський металургійний завод»від 23 квітня 2018 року №712/Д про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату з посади помічника машиніста тепловозу служби рухомого складу залізничного цеху ПрАТ«Дніпровський металургійний завод»; поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника машиніста тепловозу служби рухомого складу залізничного цеху ПрАТ«Дніпровський металургійний завод»; стягнено з ПрАТ«Дніпровський металургійний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 70000,00 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів; стягнено з ПрАТ«Дніпровський металургійний завод» на користь  ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у сумі 2000,00 грн.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено; стягнено з ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» судовий збір на користь держави у сумі 1409,96 грн.
В апеляційній скарзі ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження роботодавця з оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», а також письмовою розпискою ОСОБА_1 , які долучено до матеріалів справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що Приватне акціонерне товариство «Євраз – ДМЗ ім. Петровського» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод».
На підставі наказу (розпорядження) від 23.05.2011 року №1281/1 ОСОБА_1 з 23.05.2011 року був прийнятий на роботу до Приватного акціонерного товариства «Євраз – ДМЗ ім. Петровського» на посаду помічника машиніста тепловоза служби рухомого складу (тяги) залізничного цеху (а.с.50 т.1).
Відповідно до наказу № 1126 від 26.12.2017 року у штатний розклад та організаційну структуру управління залізничного цеху були внесені зміни шляхом скорочення 172 штатних одиниць (а.с. 61- 63 т.1).
Розпорядженням відповідача № 48/Д від 10.01.2018 року ОСОБА_1 попереджено щодо його звільнення з підприємства у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Однак, в графі «Ознайомлен(а)» (а.с.68 т.1) підпис позивача про ознайомлення з вказаним розпорядженням — відсутній. 
Згідно акту від 19.01.2018 року, позивач відмовився ознайомлюватись із розпорядженням № 48/Д від 10.01.2018 року (а.с.71 т.1). 
Згідно розписки від 19.01.2018 року, складеної ОСОБА_1 , останній отримав копію розпорядження № 48/Д від 10.01.2018 року про попередження щодо його звільнення з підприємства у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с.134 т.1).
Відповідно до акту від 19.01.2018 року, складеного адміністрацією відповідача, позивачеві було зачитано у голос перелік вакантних посад, які є на підприємстві для працевлаштування працівників станом на 10.01.2018 року, оскільки від ознайомлення з переліком вакантних посад та проставлення підпису про ознайомлення позивач відмовився (а.с.75 т.1). Даний акт складений начальником цеху ОСОБА_2 , в.о. заступника начальника цеху Коваленком С.В., начальником служби тяги ОСОБА_3 .
Згідно акту від 29.03.2018 року, адміністрацією підприємства позивачеві було зачитано у голос перелік вакантних посад, які є на підприємстві відповідача для працевлаштування працівників станом на 26.03.2018 року; від ознайомлення з переліком вакантних посад та проставлення підпису про ознайомлення позивач відмовився (а.с. 121 т.1). Даний акт складений начальником цеху ОСОБА_2 , в.о. заступника начальника цеху Коваленком С.В., начальником служби тяги ОСОБА_3 .
Згідно довідки відповідача про середню заробітну плату, загальна сума нарахованого доходу ОСОБА_1 з 01.02.2018 року по 31.03.2018 року становить 22236,82 грн.; середньогодинна зарплата — 56,30 грн.; середньомісячна норма робочого часу — 15/179,5 год.; середньоденна заробітна плата — 673,72 грн. (а.с.126).
Розпорядженням відповідача №712/Д від 23.04.2018 року ОСОБА_1 звільнено 23.04.2018 року у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги. Начальнику ЖДЦ ОСОБА_2 доручено ознайомити під підпис ОСОБА_1 з даним розпорядженням. ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з розпорядженням відмовився (а.с.52 т.1).
Свідок ОСОБА_4 , який працює в ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» на посаді начальника зміни залізничного цеху, суду пояснив, зокрема, що був особисто присутнім лише один раз під час зачитування ОСОБА_1 переліку вакантних посад; позивачу було зачитано розпорядження про скорочення штату працівників на підприємстві відповідача, ОСОБА_1 від підписання даного розпорядження відмовився. Викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 26 грудня 2019 року. 
Свідок ОСОБА_2 , який працює в ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» на посаді начальника залізничного цеху, суду пояснив, зокрема, що ним було зачитано в голос  ОСОБА_1  зміст розпорядження про скорочення штату та було зачитано   перелік 137 вакантних посад, які є на підприємстві для працевлаштування працівників; від підпису про ознайомлення з зазначеним вище позивач відмовився. На вимогу  ОСОБА_1  надати час для ознайомлення з переліком вакантних посад,  ОСОБА_2  було надано позивачу копію розпорядження та копію переліку вакантних посад, вказані копії позивач  зобов`язався повернути протягом трьох днів; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 26 грудня 2019 року.   
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.
Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз`яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати,  чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у зв`язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення (п. 21 постанови № 9). З наведеного вбачається, що законодавством висунуті основні вимоги до роботодавця, який планує звільнення працівників за скороченням штату. Зокрема, роботодавець на виконання вказаних норм матеріального закону зобов`язаний: 1) попередити працівника про звільнення не менше ніж за два місяці; 2) запропонувати, за наявності, працівникові вакантну посаду; 3) отримати згоду профспілкового органу на звільнення, якщо працівник є членом профспілки; 4) перевірити, чи не має працівник переважного права залишитися на роботі.
Передбачений частиною 2 статті 40, статтею 49-2 КЗпП України обов`язок роботодавця працевлаштувати вивільнюваного за скороченням працівника має не одноразовий, а триваючий характер, що варто розуміти як зобов`язання перевірити наявність вакантних посад і запропонувати іншу роботу працівникові не лише в момент попередження про звільнення, а і протягом всього періоду до самої дати фактичного звільнення. При змінах чисельності працівників шляхом скорочення штату виводиться не працівник, а штатна одиниця - певна посада, вказана в наказі про зміни в організаційній структурі і штатному розписі.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.
Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від: 1 квітня 2015 року справі № 6-40цс15, 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що перелік вакантних посад оголошувався позивачу в голос, що визнано представником відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції; приймаючи до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 , який був членом комісії при складанні наведених вище двох актів, де зазначено про два факти оголошення в голос позивачу переліків вакантних посад, однак в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вказаний свідок пояснив, що в його (свідка) присутності позивачу лише один раз було оголошено у голос перелік вакантних посад; приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовані доводи позивача про незручність ознайомлення з переліком вакантних посад, який є значним за обсягом, шляхом читання його у голос представником підприємства та про відмову роботодавця видати позивачу копію переліку вакантних посад у січні 2018 року; приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовані доводи позивача, що він не міг сприйняти з голосу сторонньої особи зміст переліку вакантних посад та обміркувати можливість переведення на вакантну посаду, - колегія дійшла висновку, що відповідачем не доведено факт належного ознайомлення позивача з усіма вакантними посадами, що існували на підприємстві, не було виконано належним чином вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Викладене свідчить про обгрунтованість висновку місцевого суду про незаконність розпорядження про звільнення позивача та про наявність підстав для поновлення останнього на роботі.
Колегія звертає увагу, що представник відповідача не заявила про непогодження з поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які були допитані апеляційним судом у якості свідків в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 26 грудня 2019 року. 
Місцевим судом наведено детальний розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу на загальну суму 139484,88 грн. Однак, рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70000,0 грн. позивачем в апеляційному порядку не оскаржується; стягненням на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у меншому розмірі, ніж розраховано, права роботодавця не порушено.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія погоджується з розміром моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., яка визначена місцевим судом до стягнення з відповідача на користь позивача за спричинення останньому моральних переживань у зв”язку з порушенням прав працівника при звільненні за ініціативою роботодавця. Колегія приймає до уваги, що позивач хвилювався через незабезпечення йому комфортних умов для ознайомлення з переліком вакантних посад, через можливість втратити роботу та необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вказаний розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості, є достатнім та необхідним.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження роботодавця з оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому  справа в цій частині  не переглядається, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Дніпровський металургійний завод” – залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді