Дата документу 03.01.2020 Справа № 337/1182/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/1182/19	Головуючий у 1-й інстанції Салтан Л.Г. Повний текст складено 02.09.2019 року.	
Пр. № 22-ц/807/102/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 січня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Подліянової Г.С., Маловічко С.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (надалі - ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь»), третя особа - Акціонерне Товариство «Запорізький Завод Феросплавів» (надалі - АТ «ЗЗФ») про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 100000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання згідно із актом розслідування від 06.02.2019 року.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що з 26.09.1996 року по 18.05.2016 року він працював у шкідливих умовах роботи на підприємстві за професією підручного сталевару мартенівської печі в мартенівському цеху. Тривалий період роботи у шкідливих умовах призвів до значного ушкодження його здоров`я та виникнення професійного захворювання. Згідно із медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.01.2019 року № 90 позивачеві встановлені наступні захворювання професійного характеру: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотоксичний бронхіт ІІ ст., емфізема легень ІІ ст.); радикулопатія білатеральна попереково-крижова та шийна, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, остеоартрозуліктьових і колінних суглобів; нейросенсорна приглухуватість справа першого ступеня, зліва другого ступеня; променева катаракта обох очей. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 27.01.2011 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (19 років 09 місяців) та на ПАТ «Запорізький завод феросплавів» (08 місяців). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачеві встановлено 80% втрати працездатності та ІІ групу інвалідності, про наявність професійного захворювання він дізнався вже після звільнення з роботи. Внаслідок роботи протягом тривалого часу в небезпечних для здоров`я умовах та отримання професійного захворювання, позивач зазнав моральної шкоди, відчуває фізичний біль, слабкість, швидку втому, незручності від задишки, кашлю, затрудненого дихання, зниження слуху та зору, вживає ліки. Крім того, за встановленою для нього індивідуальною програмою реабілітації інваліда, він і в подальшому матиме необхідність лікуватись в амбулаторному та стаціонарному порядку, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, при цьому повна реабілітація неможлива, а лікування може призвести лише до несуттєвого поліпшення стану його здоров`я та часткового відновлення соціально-побутового стану та трудової діяльності.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Салтан Л.Г. (а.с. 42).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 43) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року (а.с. 181-184), з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 17.10.2019 року про виправлення описки (а.с. 207), позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», (ЄДРПОУ 00191230) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди в зв`язку з хронічним професійним захворюванням у вигляді грошової компенсації в розмірі 60000,00 грн.
Стягнуто з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» (ЄДРПОУ 00191230) судовий збір на користь держави в розмірі на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги.
Відповідач ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 186-187) просило рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнутої суми моральної шкоди, зменшивши її розмір та рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення судового збору, зменшивши його розмір з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 УП України.
Позивач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 217-219) просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови, ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі. 
Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 199).
Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» відкрито 24 жовтня 2019 року (а.с. 213), справу призначено до апеляційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 224).
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у цій справі визнано неподаною та повернуто позивачеві (а.с. 229). 
Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Проте, у період з 11.11.2019 року по 19.11.2019 року включно суддя-доповідач перебувала у щорічній відпустці (а.с. 226). Крім того, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів, з яких: 11 суддів - у судовій палаті з розгляду цивільних справ). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог у цій справі повернута апеляційним судом останньому (ухвала а.с. 229).
Відповідач ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині стягнутих з нього суми моральної шкоди та судового збору.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» і лише в частині - стягнутих з нього суми моральної шкоди та судового збору.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц). 
В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право …змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).
Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково на суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн., а також стягуючи з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., керувався ст.ст. 12, 89, 141, 279, 263, 264, 354 ЦПК України, ст.153, 237-1 КЗпП України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.
Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись можна лише частково з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.
Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання за рахунок відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» у цій справі у розмірі 60000,00 грн. 
Оскільки, позивач ОСОБА_1 , з 26.09.1996 року по 18.05.2016 року працював у шкідливих умовах роботи у ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» за професією підручного сталевару мартенівської печі в мартенівському цеху (а.с.8).
За змістом інформаційної довідки про умови праці від 15.02.2018 року № 08/03.2-24/1068 (а.с.11-13) за час підручним сталевара мартенівської печі мартенівського цеху у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 26.09.1996 року по 18.05.2016 року на позивача мав місце вплив наступних шкідливих факторів, що значно перевищують гранично допустимі рівні або концентрації, а саме: пил фіброгенної дії у концентрації 62.5-102.2мг/м3 при ГДК 4.0 мг/м3; ангідрид хромовий у концентрації 0.0055-0.0133 мг/м3 при ГДК 0.01 мг/м3; ангідрид сірчаний у концентрації 10.3-13.34 мг/м3 при ГДК 10.0 мг/м3; азоту діоксид у концентрації 2.2-2.44 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3; вуглецю оксиду концентрації 20.4-23.9мг/м3 при ГДК 20.0 мг/м3; заліза оксид у концентрації 9.38 мг/м3 при ГДК 6.0 мг/м3; інфрачервоного випромінювання - 3050-6970 Вт/м2 при ГДР 140 Вт/м2; шуму 91.3-95.8 дБ(А) при ГДР-80 дБ(А); статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 193104-262068 Кг*с при нормі до 97000 Кг*с; статичне навантаження при утриманні вантажу за участю м`язів тулуба та ніг 50400-138600 Кг * с при нормі до 130000 Кг/с; незручна робоча поза 27.1-38.1% тривалості зміни при нормі-25%; нахили тулуба-142-220 при нормі 51-100.
Згідно із медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.01.2019 року № 90 (а.с. 9-10) ОСОБА_1 встановлені наступні захворювання професійного характеру: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотоксичний бронхіт ІІ ст., емфізема легень ІІ ст.); радикулопатія білатеральна попереково-крижова та шийна, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, остеоартрозуліктьових і колінних суглобів; нейросенсорна приглухуватість справа першого ступеня, зліва другого ступеня; променева катаракта обох очей.
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 27.01.2011 року (а.с.14-17) встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» (19 років 09 місяців) та на ПАТ «Запорізький завод феросплавів» (08 місяців).
У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями ОСОБА_1 встановлено 80% втрати працездатності та ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК від 25.02.2019 року серії АВ №1022401 (а.с. 18-19).
У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач був змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, перебувати на лікуванні, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного хворого, наявними в матеріалах справи (а.с. 20-31).
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Ст. 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.
Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
За ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.
Ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту.
Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.
Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.
Суд першої інстанції правильно вважав, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.
Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.
У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.
У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».
Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції правильно вважав встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок наявності у на робочому місці шкідливих факторів отримав професійне захворювання та визнаний інвалідом другої групи із ступенем втрати професійної працездатності у 80%, що на думку суду першої інстанції свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, що пов`язаний з професійним захворюванням та наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком захворювання, яке викликає моральні страждання із-за неможливості виконувати певний фізичний труд, він позбавлений в повній мірі реалізації свого права на труд, заробляти достатні гроші для утримання родини, переживає за подальший стан свого здоров`я; наявністю переживань, все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції правильно враховано тяжкість і характер завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 80%, встановлення ІІ групи інвалідності, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 60000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» в частині оскарження стягнутого з нього на користь позивача у цій справі саме розміру моральної шкоди є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в цій частині, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, викладену в його відзиві на позов позивача у цій справі, яку він та його представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди позивача з відповідача у цій справі було враховано всі фактичні обставини цієї справи, що мають значення для правильного визначення останнього, зокрема: тривалу працю позивача за власним бажанням позивача в силу його професії з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці у відповідача, дотримання (недотримання) позивачем застосування засобів індивідуального захисту, принципи розумності, виваженості та справедливості, встановлення 80% втрати працездатності та ІІ групу інвалідності позивачу внаслідок професійного захворювання лише 25.02.2019 року (довідка МСЕК) та інше.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь».
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що оскільки, позивач в силу вимог закону у цій справі був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України в разі задоволення позову позивача у цій справі останній підлягав стягненню з відповідача на користь держави.
Проте, суд першої інстанції при вирішенні у цій справі питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору не звернув належної уваги на вимоги ст. 141 ч. 1 ЦПК України та те, що позов позивача у цій справі задоволений лише частково. 
Так, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
П. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, на який посилався відповідач у своїй апеляційній скарзі в обґрунтування зменшення стягнутого з нього за рішенням суду першої інстанції у цій справі розміру судового збору на користь держави, стосуються інших судових витрат (ст. 133 ч. 3 ЦПК України), а не судового збору. 
За таких обставин, розмір судового збору, що підлягав стягненню з відповідача на користь держави у цій справі мав складати пропорційно до суми задоволених позовних вимог позивача 461,04 грн. (розрахунок: судовий збір, від якого був звільнений позивач при подачі вищезазначеного позову у суді першої інстанції, 768,40 грн.* сума задоволених позовних вимог позивача 60000,00 грн./ сума заявлених позовних вимог позивачем 100000,00 грн.). 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» слід задовольнити частково, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі слід змінити, зменшивши розмір стягнутого з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь держави судового збору з «768,40 грн.» до «461,04 грн.»; в іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, слід залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді належного розміру судового збору 691,56 грн., сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі (розрахунок: 150% від судового збору 461,04 грн. (судовий збір при подачі позову, від якого був звільнений позивач у суді першої інстанції 768,40 грн.*сума задоволених позовних вимог 60000,00 грн./сума заявлених позовних вимог 100000,00 грн., враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог позивача на суму 60000,00 грн., на підставі ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір», за змістом якої: якщо скаргу подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині позовних вимог (оспорюваних сум); але відповідачем було судового збору на суму 1152,60 грн. (а.с. 189), таким чином, сума зайво сплаченого відповідачем судового збору при подачі апеляційної скарги складає 461,04 грн. (розрахунок: 1152,60 грн. - 691,56 грн.), який може бути повернутий у подальшому апеляційним судом ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» за результатами розгляду відповідного клопотання останнього в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» задовольнити частково.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судового збору з «768,40 грн.» до «461,04 грн.».
В іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 03.01.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Подліянова Г.С.	Маловічко С.В.