Справа № 991/2780/19
Провадження1-кс/991/3385/19

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                 м.Київ 

Слідча суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1                 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
скаржника ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного ббюро України ОСОБА_4 що полягає у невнесенні відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань(ЄРДР)
ВСТАНОВИЛА:
17.12.2019 до слідчої судді Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 (далі — скаржник), на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного ббюро України ОСОБА_4 що полягає у невнесенні відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Обґрунтування скарги
Бездіяльність, на думку скаржника, полягає в невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 12.12.2019 за № 3601/12 про вчинення кримінального правопорушення суддею Голосіївського районного суду ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.368, ч.2 ст.375, ч.2 ст.366, ч.1 ст.396, ч.1 ст.111, ст.170, ч.2 ст.15, ч.5 ст.27 КК України;
В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що 12.12.2019 року ним до НАБУ було подано заяву про вчинення злочину за вих. № 360/12. У цій заяві ОСОБА_3 виклав відомості щодо можливого вчинення суддею ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170 ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27 КК України. 

Проте, станом на час подання скарги до суду відомості до ЄРДР за його заявою не були внесені. 
Доводи сторін
У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги, попросив задовольнити. 
Представник Національного антикорупційного бюро України у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення стосовно скарги і просив розглянути скаргу без його участі. У своїх поясненнях представник НАБУ зазначив, що у заяві ОСОБА_3 № 3601/12 від 12.12.2019 не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаною суддею кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ. Враховуючи, що розгляд інших порушених питань не віднесено до компетенції НАБУ, вказану заяву листом від 18.12.2019 № 11-225/44846 скеровано для організації розгляду в межах компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, про що заявника було повідомлено та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічними реквізитами. У зв`язку з наведеним, представник НАБУ просить суд відмовити у задоволені скарги. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд за відсутності представника НАБУ.

Мотивація суду
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, слідча суддя дійшла до таких висновків.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення — заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Скаржник наводить аргументи щодо, зокрема, бездіяльності керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 . 
Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності….слідчого в порядку, передбаченому КПК України (ч. 1 ст. 24 КПК України)

Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.(ч. 1 ст. 214 КПК України).

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Слідчим суддею було встановлено, що у заяві вих. № 3601/12 від 12.12.2019 ОСОБА_3 повідомив, що розгляд його скарги на бездіяльність керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 у справі № 760/32872/18 було затримано слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 на 9 місяців, крім цього заявник стверджує, що під час розгляду скарги суддя повторно допустила низку кримінально і дисциплінарно караємих вчинків, до яких заявник відносить: не виклик у засідання суб`єкта оскарження – керівника ГПД НАБУ, залучення до справи письмових заперечень, перевищення повноважень, перешкоджання його громадській діяльності та інші. Листом НАБУ №18.12.2019 № 11-225/44846 ОСОБА_3 було повідомлено про те, що НАБУ розглянуло його заяву № 3601/12 від 12.12.2019 щодо можливих протиправних дій судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , за результатами розгляду якої на даний момент не встановлено підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, підслідних детективам Національного антикорупційного бюро України. Розгляд інших порушених питань не відноситься до компетенції НАБУ, тому вказану заяву було направлено до розгляду в межах компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею ОСОБА_5 кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених . 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170 ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27 КК України.

Доводи заявника щодо вчинення суддею ОСОБА_5 можливих кримінальних правопорушень, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та незадоволенням заявником прийнятими процесуальними рішеннями судді під час розгляду його скарги. Заява № 3601/12 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями. ОСОБА_3 розцінює як злочин розгляд скарги за відсутності суб`єкта, дії якого оскаржуються, долучення до матеріалів скарги письмових пояснень, які були надані представником НАБУ та інші дії, які не є порушення, адже передбачені кримінально процесуальним кодексом і мають право вчинятись слідчим суддею у межах розгляду скарги на бездіяльність органу досудового розслідування.

При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.

Водночас із змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди ОСОБА_3 із діями судді при розгляді скарги та прийнятим нею рішенням, що було ухвалено не на користь заявника. 

За статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді зокрема є умисне або внаслідок недбалості не зазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень. 

Тобто питання, порушені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення, є такими, що підлягають розгляду в порядку дисциплінарного провадження щодо судді. 

При розгляді цієї скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. 

Забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб( ст. 126 Конституції України).

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.

Отже, суддя виступає як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави, а не приватна особа, до якої можна звернутися із позовом. Такий висновок наведено у постанові Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-28768 св 15.

Крім цього, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1,2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. 

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального порядку.

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

При розгляді питання, що стосується не внесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді ОСОБА_5 ознак вище перелічених злочинів, відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддею процесуальними рішеннями при розгляді справи, слідчий суддя дійшов висновку, що невнесення уповноваженою особою Національного антикорупційного бюро України відомостей заяви ОСОБА_3 від 12.12.2019 не є протиправним, а том ув задоволенні скарги належить відмовити. 

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідча суддя
ПОСТАНОВИЛА
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 12.12.2019 за № 3601/12 - відмовити.
Повний текст ухвали проголошено 03 лютого 2020 року о 14 годині 30 хвилин в залі судових засідань Вищого антикорупційного суду. 
Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідча суддя 	ОСОБА_1 	

з