ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1021/20 Справа № 182/5518/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Чубіна А.В.
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року, яке постановлено суддею Рибаковою В.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 серпня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 01.12.2011 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики. ОСОБА_3 для придбання у приватну власність нежитлового приміщення, що знаходиться на другому поверсі по АДРЕСА_1 , взяв у неї в борг 89000 грн. та пообіцяв повернути їй борг до 01.01.2013 року та суму, яку б вона отримала, якщо б не закривала свої банківські рахунки. Досягнуті між ними домовленості були оформлені у письмовій формі у вигляді розписки, яка була підписана ОСОБА_3 особисто 01.12.2011 року. 
В розписці, крім суми основного боргу, ОСОБА_3 визнана та зазначена сума упущеної вигоди в розмірі 52000 грн., тому ОСОБА_3 до 01.01.2013 року повинен був сплатити їй 141000 грн. 
У листопаді 2011 року ОСОБА_3 купив вищезазначене приміщення, що підтверджується договором купівлі-продажу. Боржник повернув їй 17.04.2013 року - 10000 грн., 08.05.2013 року - 10000 грн., про що вона склала відповідні розписки. Таким чином залишок неповернутих позивачу коштів становить 121000 грн. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2 , син померлого ОСОБА_4 відмовився від своєї частки у спадщині на користь матері. Добровільно відповідач відмовилась сплатити їй суму боргу. 
На підставі наведеного вище позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь борг в розмірі 121000,00 грн., 3% річних в розмірі 22784,47 грн., інфляційні нарахування в розмірі 258921,15 грн. та стягнути на її користь понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 121000 грн., інфляційні нарахування - 43652 грн. 60 коп., 3% річних - 7875 грн. 86 коп. та судові витрати в розмірі 1847 грн. 08 коп.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру трьох відсотків річних та інфляційних витрат та ухвалення в цій частині нового рішення по справі про задоволення вказаних позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про те, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних витрат припиняється у разі смерті боржника, оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач вважає, що у зв`язку із смертю ОСОБА_3 не припинилось право нарахування трьох відсотків річних та інфляційних витрат, тому просить стягнути нараховані за період з 03.01.2013 року по 15.08.2019 року три відсотки річних в розмірі 22784,47 грн. та інфляційні витрати в розмірі 195233,50 грн.
Крім того позивач зауважує, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.06.2018 року, встановлено наявність умислу відповідача на укладення договору дарування майна між близькими родичами з метою приховання цього майна, однак суд першої інстанції помилково не зазначив що існують інші справи між тими самими сторонами , що й в даній справі, стосовно іншого спадкового майна, яке отримали спадкоємці, тому поза увагою залишилось спадкове майно, а саме 3\85 частин нежитлової будівлі АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки SUZUKI модель GRAND VITARA, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог позивача та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.
Відповідач посилається на те, що суд при ухваленні рішення повинен з`ясувати, чи звертався кредитор до правонаступників боржника з вимогою про виконання обов`язку в межах установлених законом строків. Відсутність в матеріалах справи доказів звернення до спадкоємців боржника із проханням про задоволення вимоги шляхом одноразового платежу тягне за собою відмову в задоволенні позову кредитора. Відповідач зауважує на тому, що позивач, всупереч вимог положень ст. 1281 ЦК України, свої вимоги в установленому Законом порядку до спадкоємців не пред`явила. Звернення позивача до нотаріуса в порядку Закону України «Про звернення громадян» з заявою не оформлювати Свідоцтва про право на спадщину за законом не передбачено чинним законодавством як підстава для надання прав кредитора та не є претензією або вимогою. 
Відповідач зауважує на тому, що суд першої інстанції безпідставно послався на встановлені рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року у справі № 182/3693/17 обставини, оскільки відсутні підстави вважати, що вказане рішення набрало законної сили.
Крім того, при ухвалені рішення судом першої інстанції не було встановлено вартість отриманого відповідачем спадкового майна, в межах якого з спадкоємця можуть бути стягнуті кошти.
 Також відповідач зазначає, що позивачем пропущені строки позовної давності, про застосування яких нею подано заяву до суду першої інстанції.
Відповідач зауважує на тому, що у відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені речовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Повернення упущеної вигоди, що вказано в розписці, не є процентами у розумінні ст. 1048 ЦК України. упущена вигода регулюється іншими нормами права та є за правовою природою збитками, згідно ст. 22 ЦК України, тому позовні вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди не підлягають задоволенню.
Крім того відповідач зазначає, що позивачем по справі не доведено того, що надані нею грошові кошти були використані для придбання ОСОБА_3 офісного приміщення, позивач приховала факт отримання нею частини боргу, що може свідчить про те, що борг був погашений в повному обсязі, адже протягом строку з 2011 року по 28.01.2013 року позивачем питання про повернення грошових коштів не ставилось та судом першої інстанції не було встановлено справжню природу позики, оскільки на момент отримання ОСОБА_3 позики ним було сплачено всі кошти за придбання 3\85 частин нежитлової будівлі АДРЕСА_1 .
Відповідач вважає, що до участі у справі в якості третьої особи на боці відповідача необхідно було залучити ОСОБА_4 , оскільки вирішення даного спору впливає на його права та інтереси, однак суд в задоволенні такого клопотання відповідача відмовив. Зауважує на тому, що про необхідність виключення ОСОБА_4 з кола відповідачів суду першої інстанції було відомо, проте суд на вказані аргументи, надані відповідачами, уваги не звертав та протягом року судом не було виключено ОСОБА_4 з кола відповідачів, в той час як аргументи позивача судом першої інстанції приймались без затримки. Крім того, позивачем по справі було збільшено розмір позовних вимог, в той час як суд не мав приймати заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог на стадії розгляду справи по суті. 
Відповідач зауважує на тому, що протягом строку розгляду справи судом першої інстанції порушувались засади рівності та змагальності сторін, оскільки численні клопотання як відповідача, так і її представника, залишались без задоволення, а ухвала суду першої інстанції від 11.08.2015 року про забезпечення позову була постановлена на підставі недопустимих доказів. 
Крім того відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні належні документи на підтвердження повноважень адвоката Сігало В.Л. на представництво інтересів позивача та допуск його до участі у справі, та суд першої інстанції, безпідставно, при наявності повідомлення від представника відповідача про неможливість бути присутнім в судовому засіданні, визнав його неявку без поважних причин та ухвалив рішення по справі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскарженій нею частині та постановити в цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 просить залишити без задоволення, як необґрунтовану. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог позивача та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 просить залишити без задоволення, як необґрунтовану. 
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_5 . в режимі відеоконференції, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та заперечували проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 та заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до розписки від 01.12.2011 року, ОСОБА_3 взяв у борг у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 89000 грн. та упущену вигоду в сумі 52000 грн., які надані ОСОБА_3 з метою купівлі нежитлових приміщень на 2 поверсі по АДРЕСА_1 , які ОСОБА_3 зобов`язався повернути до 01.01.2013 року (том 3 а.с.231).
З розписки вбачається, що умовами договору є повернення до 01.01.2013 року грошової суми 89000 грн. та упущеної вигоди в сумі 52000 грн., отже,  ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання повернути ОСОБА_1 до 01.01.2013 року суму позики в розмірі 141000 грн. (89000 грн. + 52000 грн.).
17.04.2013 року  ОСОБА_1 отримала від  ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10000 грн. та 08.05.2013 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10000 грн., що підтверджується копіями розписок (том 1 а.с.118, 119). 
Згідно свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (том 1 а.с.6).
15.06.2015 року ОСОБА_1 подала до Приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округ Романенко С.О. заяву, яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ, спадкова справа №14/2015, згідно якої ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на день смерті мешкав за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначила, що ОСОБА_3 за життя, згідно розписки від 01.12.2011 року, позичив у неї борг в сумі 141000 грн., який мав виплатити до 01.01.2013 року. Вказана сума позики виплачена не була. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом є його дружина  ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою:  АДРЕСА_2  та син  ОСОБА_4 , який мешкає в м. Дніпропетровськ. Позивач просила не оформляти свідоцтва про право на спадщину за законом до сплати спадкоємцями боргу. В заяві зазначено, що оригінали нею будуть надані, вказано додатки: копія розписки від 01.12.2011 року, копія паспорту, копія коду. Зазначена заява наявна у спадковій справі (том 1 а.с.7).
ОСОБА_1 подала Приватному нотаріусу Нікопольського міського нотаріального округ Романенко С.О. заяву від 16.07.2015 року, отриману нотаріусом 20.07.2015 року, в якій зазначила, що нею за №117/0214/07 2015 від 15.06.2015 року було подано заяву про стягнення з спадкоємців  ОСОБА_2 та  ОСОБА_4 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , суми боргу по розписці в розмірі 141000 грн., та просила забезпечити збереження спадкового майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до виплати боргу (том1 а.с.9).
З наданої суду першої інстанції копії спадкової справи №7/2015, заведеної приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що 16.02.2015 року до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. надійшла заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_3 (том 1 а.с.88). Також в матеріалах спадкової справи наявні заяви  ОСОБА_1 від 15.06.2015 року з проханням не оформлювати свідоцтв про право на спадщину законом до сплати спадкоємцями боргу в сумі 141000 грн. та від 16.07.2015 року про забезпечення збереження спадкового майна (том 1 а.с.92,93). 
01.08.2015 року до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. надійшла заява ОСОБА_4 про відмову від належної частки спадкового майна, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_3 , на користь відповідача  ОСОБА_2  (то 1 а.с.93). 
01.08.2015 року до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 (том 1 а.с.94).
16.08.2015 року  ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. та зареєстровано в реєстрі за №504, згідно якого вона отримала у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_3 (том1 а.с.104) 
16.08.2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. та зареєстровано в реєстрі за №505, згідно якого вона отримала у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частку в праві власності на легковий автомобіль марки SUZUKI модель GRAND VITARA, 2007 року випуску (том 1 а.с.104-зворот). 
16.08.2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності, посвідчене приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. та зареєстровано в реєстрі за №506, згідно якого їй належить 1/2 частка в праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, легкового автомобіля марки SUZUKI модель GRAND VITARA, 2007 року випуску (том 1 а.с.105). 
16.08.2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності, посвідчене приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. та зареєстровано в реєстрі за №507, згідно якого їй належить 1/2 частка в праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, 3/85 часток в праві власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1  (том 1 а.с.105-зворот). 
16.08.2015 року  ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. та зареєстровано в реєстрі за №508, згідно якого отримала у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3/170 часток в праві власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1  (том 1а.с.106).
Згідно Висновку експерта №5369 криміналістичної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №182/5518/15-ц, складеному 04.02.2019 року, рукописний текст розписки від імені ОСОБА_3 від 01.12.2011, виконаний ОСОБА_3 ; підпис від імені ОСОБА_3 , розташований під рукописним текстом розписки від імені ОСОБА_3 від 01.12.2011, виконаний ОСОБА_3 (том 4 а.с.16).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 121000 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 43652,60 грн. за період з 03.01.2013 року по 15.02.2015 року та 3% річних в розмірі 7875,86 грн. за період з 03.01.2013 року по 15.02.2015 року. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно позиції Великої палати Верховного суду, викладеної у Постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика палата Верховного Суду погодиласть з вказаним висновком.
Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, а і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця.
Згідно зі статтями 1220, 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до положень статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Згідно положень статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 280/933/15-ц. 
Отже, законодавець допускає два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до розписки від 01.12.2011 року, ОСОБА_3 взяв у борг у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 89000 грн. та упущену вигоду в сумі 52000 грн., які надані ОСОБА_3 з метою купівлі нежитлових приміщень на 2 поверсі по АДРЕСА_1 , які ОСОБА_3 зобов`язався повернути до 01.01.2013 року (том 3 а.с.231).
17.04.2013 року  ОСОБА_1 отримала від  ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10000 грн. та 08.05.2013 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10000 грн., що підтверджується копіями відповідних розписок (том 1 а.с.118, 119). 
Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 15.02.2015 року ОСОБА_3 помер (том 1 а.с.6).
Позивач ОСОБА_1 , подавши до нотаріуса 15.06.2015 року заяву про наявність перед нею боргу у ОСОБА_3 в сумі 141000 грн. за розпискою від 01.12.2011 року, вказавши в ній спадкоємців та надавши копію розписки, пред`явила у строк, встановлений ст.1281 ЦК України, вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.     
01.08.2015 року ОСОБА_4 відмовився від належної йому частки спадкового майна, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_3 , на користь відповідача - ОСОБА_2  шляхом подання до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. відповідної заяви та 01.08.2015 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 (том 1 а.с.93,94).
16.08.2015 року відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких отримала у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , 1/ 2 частку в праві власності на легковий автомобіль марки SUZUKI модель GRAND VITARA, 2007 року випуску, 3/170 часток в праві власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1   (том1 а.с.104, а.с.104-зворот, а.с.106).
Враховуючи, що матеріалами справи доведено об`єм та склад спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 та була прийнята відповідачем ОСОБА_2 , до спадкоємця ОСОБА_2 позивачем була пред`явлена вимога шляхом подання до Приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округ Романенко С.О. заяви, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ, спадкова справа №14/2015, в якій позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на день смерті мешкав за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначила, що ОСОБА_3 за життя, згідно розписки від 01.12.2011 року, позичив у неї борг в сумі 141000 грн., який мав виплатити до 01.01.2013 року, враховуючи, що кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню борг в розмірі 121000 грн., інфляційні нарахування в розмірі 43652,60 грн. за період з 03.01.2013 року по 15.02.2015 року та 3% річних в розмірі 7875,86 грн. за період з 03.01.2013 року по 15.02.2015 року, розрахунок яких перевірено колегією суддів та колегія вважає його вірним.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у визначеному судом першої інстанції розмірі.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України, відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця обмежується вартістю майна, одержаного ними у спадщину. 
Однак, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не зауважив на те, що стягнення боргу з відповідача на користь позивача має бути в межах вартості спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити та другий абзац резолютивної частини рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року після слів «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 121000 грн., інфляційні нарахування - 43652 грн. 60 коп., 3% річних - 7875 грн. 86 коп.» доповнити текстом наступного змісту «в межах вартості спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 », у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що у зв`язку із смертю ОСОБА_3 не припинилось право нарахування трьох відсотків річних та інфляційних витрат, тому з відповідача підлягають стягненню нараховані, за період з 03.01.2013 року по 15.08.2019 року три відсотки річних в розмірі 22784,47 грн. та інфляційні витрати в розмірі 195233,50 грн., оскільки, зобов`язання, які регулюються ст.625 ЦК України, нерозривно пов`язані з особою боржника та у зв`язку зі смертю боржника припиняються.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача про те, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.06.2018 року, встановлено наявність умислу відповідача на укладення договору дарування майна між близькими родичами з метою приховання цього майна, однак суд першої інстанції помилково не зазначив що існують інші справи між тими самими сторонами, що й в даній справі, стосовно іншого спадкового майна, яке отримали спадкоємці, тому поза увагою залишилось спадкове майно, а саме 3\85 частин нежитлової будівлі 46а по вул АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки SUZUKI модель GRAND VITARA, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не заслуговують на увагу, оскільки, при ухваленні судом першої інстанції рішення по справі, вказане спадкове майно враховано, та зазначено, що відповідач отримала свідоцтва на право на спадщину за законом на вказане майно. 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд при ухваленні рішення повинен з`ясувати, чи звертався кредитор до правонаступників боржника з вимогою про виконання обов`язку в межах установлених законом строків. Відсутність в матеріалах справи доказів звернення до спадкоємців боржника із проханням про задоволення вимоги шляхом одноразового платежу тягне за собою відмову в задоволенні позову кредитора. Відповідач зауважує на тому, що позивач, всупереч вимог положень ст. 1281 ЦК України, свої вимоги в установленому Законом порядку до спадкоємців не пред`явила а звернення позивача до нотаріуса в порядку Закону України «Про звернення громадян» з заявою не оформлювати Свідоцтва про право на спадщину за законом не передбачено чинним законодавством як підстава для надання прав кредитора та не є претензією або вимогою, огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Отже, законодавець допускає два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.
За змістом ст. 1281 ЦК України, необхідність пред`явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов`язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог до спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, адже Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України дозволяє приймати претензії від кредиторів спадкодавця нотаріусові за місцем відкриття спадщини в строк, установлений даною статтею. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги.    
Як вбачається із матеріалів справи, позивач 15.06.2015 року ОСОБА_1 подала до Приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округ Романенко С.О. заяву, яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ, спадкова справа №14/2015, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на день смерті мешкав за адресою: АДРЕСА_2 . в заяві позивач зазначила, що ОСОБА_3 за життя, згідно розписки від 01.12.2011 року, позичив у неї борг в сумі 141000 грн., який мав виплатити до 01.01.2013 року. Вказана сума позики виплачена не була. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом є його дружина  ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою:  АДРЕСА_2  та син  ОСОБА_4 , який мешкає в м. Дніпропетровськ. Позивач просила не оформляти свідоцтва про право на спадщину за законом до сплати спадкоємцями боргу. В заяві зазначено, що оригінали нею будуть надані, вказано додатки: копія розписки від 01.12.2011 року, копія паспорту, копія коду. Зазначена заява наявна у спадковій справі (том 1 а.с.7).
 Таким чином, позивач ОСОБА_1 , подавши до нотаріуса 15.06.2015 року заяву про наявність перед нею боргу у ОСОБА_3 в сумі 141000 грн. за розпискою від 01.12.2011 року, вказавши в ній спадкоємців та надавши копію розписки, пред`явила у строк, встановлений ст.1281 ЦК України, вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.     
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на встановлені рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року у справі № 182/3693/17 обставини, так як відсутні підстави вважати, що вказане рішення набрало законної сили колегія суддів не бере до уваги, оскільки встановлені вказаним рішенням суду першої інстанції обставини не мають правового значення для вирішення даного спору.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при ухвалені рішення судом першої інстанції не було встановлено вартість отриманого відповідачем спадкового майна, в межах якого з спадкоємця можуть бути стягнуті кошти, оскільки матеріалами справи підтверджено та судом першої інстанції встановлено обсяг прийнятого відповідачем спадкового майна, в межах вартості якого відповідач повинна задовольнити вимоги кредитора, а саме позивача по справі.
Колегія суддів вважає таким, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем пропущені строки позовної давності про застосування якого нею подано заяву про застосування строків позовної давності, з огляду на наступне.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка застосовується за вимогами про стягнення боргу. 
Згідно розписки від 01.12.2011 року боржник ОСОБА_3 зобов`язався повернути вказані в розписці суми до 01.01.2013 року. У строк, вказаний в розписці, боржник зобов`язання не виконав. 
За положеннями ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності за правовідносинами, які склалися між позивачем та ОСОБА_3 , почався з часу, коли позивач довідалася про порушення свого права. 
17.04.2013 року та 08.05.2013 року ОСОБА_3 було повернуто позивачу грошові кошти в загальному розмірі 20000 грн., про що в матеріалах справи наявні розписки, тобто мало місце переривання перебігу позовної давності. 
Згідно ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особи дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, 15.06.2015 року ОСОБА_1 надала до нотаріальної контори заяву про наявність боргу в розмірі 141000 грн., тому, саме з цього часу у відповідача виникло зобов`язання задовольнити вимоги позивача повністю в межах вартості майна, одержаного у спадщину, однак відповідач вимоги задовольнила. Добровільно спір не було вирішено, тому 03.08.2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що позивач пропустила строк позовної давності на пред`явлення вимог до відповідача щодо боргу, який увійшов до спадкової маси.
Не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені речовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Повернення упущеної вигоди, що вказано в розписці, не є процентами у розумінні ст. 1048 ЦК України. Упущена вигода регулюється іншими нормами права та є за правовою природою збитками, згідно ст. 22 ЦК України, тому позовні вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Так, згідно зі статтею 22, частиною четвертою статті 623 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Як вбачається із матеріалів справи, в розписці про отримання позики, ОСОБА_3 зазначено, що він взяв у борг у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 89000 грн. та погодився з тим, що він має повернути їй упущену вигоду в сумі 52000 грн. Таким чином, при укладенні договору позики між сторонами було узгоджено розмір упущеної вигоди ОСОБА_1 , з яким ОСОБА_3 погодився та зобов`язався, в строк до 01.01.2013 року повернути ОСОБА_1 141000 грн., з яких 89000 грн. сума боргу та 52000 грн. - погоджена сторонами при укладенні договору позики упущена вигода, розмір якої, відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, доказуванню не підлягає. 
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем по справі не доведено того, що надані нею грошові кошти були використані для придбання ОСОБА_3 офісного приміщення, позивач приховала факт отримання нею частини боргу, що може свідчить про те, що борг був погашений в повному обсязі, адже протягом строку з 2011 року по 28.01.2013 року позивачем питання про повернення грошових коштів не ставилось, оскільки вказані доводи не спростовують отримання ОСОБА_3 від позивача ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 141000 грн. 
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було встановлено справжню природу позики, оскільки на момент отримання ОСОБА_3 позики ним було сплачено всі кошти за придбання 3\85 частин нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , оскільки, як вбачається із копії договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 30 листопада 2011 року, а саме 3/85 часток нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на момент укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 не вніс всю вартість зазначеного нерухомого майна.
Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що до участі у справі в якості третьої особи на боці відповідача необхідно було залучити ОСОБА_4 , оскільки вирішення даного спору впливає на його права та інтереси, однак суд в задоволенні такого клопотання відповідача відмовив колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 не є особою, права та інтереси якого зачіпаються вирішенням даного спору, оскільки 01.08.2015 року до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. ОСОБА_2 подав заяву про відмову від належної частки спадкового майна, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_3 , на користь відповідача  ОСОБА_2  (то 1 а.с.93). 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на та, що про необхідність виключення ОСОБА_4 з кола відповідачів суду першої інстанції було відомо, проте суд на вказані аргументи, надані відповідачами, уваги не звертав та протягом року судом не було виключено ОСОБА_4 з кола відповідачів, в той час як аргументи позивача судом першої інстанції приймались без затримки, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції ОСОБА_4 було виключено з кола відповідачів, при цьому нормами ЦПК України не передбачено строки такого виключення. 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем по справі було збільшено розмір позовних вимог, в той час як суд не мав приймати заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог на стадії розгляду справи по суті, оскільки, вказані доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що протягом строку розгляду справи судом першої інстанції порушувались засади рівності та змагальності сторін, оскільки численні клопотання як відповідача, так і її представника, залишались без задоволення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи зводяться до переоцінки доказів по справі та свідчать про незгоду відповідача з рішенням суду першої інстанції, в той час, як матеріалами справи не встановлено будь-якого упередженого ставлення суду першої інстанції до сторін по справі.
Посилання відповідача на те, що ухвала суду першої інстанції від 11.08.2015 року про забезпечення позову була постановлена на підставі недопустимих доказів колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана ухвала відповідачем по справі не оскаржена. 
Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні належні документи на підтвердження повноважень адвоката Сігало В. Л. на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 та допуск його до участі у справі, оскільки, на підтвердження повноважень адвоката Сігало В.Л. суду першої інстанції було надано ордер останнього на право зайняття адвокатською діяльністю та Договір про надання адвокатської правової допомоги № 01/02-16 від 01.02.2016 року.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції, безпідставно, при наявності повідомлення від представника відповідача про неможливість бути присутнім в судовому засіданні, визнав його неявку без поважних причин та ухвалив рішення по справі, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідач про розгляд справи була повідомлена належним чином та завчасно, натомість матеріали справи не містять належним чином оформленого повідомлення представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а другий абзац резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає доповненню після слів «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 121000 грн., інфляційні нарахування - 43652 грн. 60 коп., 3% річних - 7875 грн. 86 коп.» текстом наступного змісту «в межах вартості спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року змінити.
Другий абзац резолютивної частини рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року після слів «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 121000 грн. 00 коп. (сто двадцять одна тисяча грн. 00 коп.), інфляційні нарахування - 43652 грн. 60 коп. (сорок три тисячі шістсот п`ятдесят дві грн. 60 коп.), 3% річних - 7875 грн. 86 коп. (сім тисяч вісімсот сімдесят п`ять грн. 86 коп.)» доповнити текстом наступного змісту «в межах вартості спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: