КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

№759/18254/18                                                              Головуючий у І інстанції - Коваль О.А.  №22-ц/824/765/2020                                                                Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

                                                                       ПОСТАНОВА
                                                              ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
14 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Покраси В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерціний банк «Хрещатик» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва  від 27 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерціний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-
  
                                                                   встановив:
 
у листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що 08 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 464-нв, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 1 767 500 грн. строком до 07.11.2022 року зі сплатою відсотків в розмірі 16 % річних. 
08.11.2007 року між Банком та відповідачами був укладений Договір поруки № 1193/464-нв, відповідно до якого, ОСОБА_2 , як поручитель несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за виконання останнім зобов`язань по кредитному договору. 
Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору, погашення кредиту здійснюється позичальником -відповідачем ОСОБА_1 в строки відповідно до графіка погашення кредиту, вказаного в Додатку № 1 до Договору, що є невід`ємною частиною Договору. Згідно до п. 5.3.2 договору, позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірах і в порядку, передбачених цим Договором. 
Оскільки станом на 01.09.2018 року виникла заборгованість в розмірі 1 709 119 грн. з яких: 1 190 978 грн. 60 коп. - заборгованість за процентами за кредитом; 9 057 грн. 22 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 426 083 грн. 03коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 61 770 грн. 01 коп. - інфляційні втрати від прострочення повернення кредитної заборгованості; 21 230 грн. 14 коп. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, позивач просив її стягнути з відповідачів солідарно.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва  від  27 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»  інфляційні втрати від прострочення повернення кредитної заборгованості у розмірі 61 770 грн. 01 коп. та 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту згідно Кредитного договору від 08.11.2007 року у розмірі 21 230 грн. 14 коп.,  всього заборгованість у розмірі: 83 000 (вісімдесят три тисячі) грн. 15 (п`ятнадять) коп. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2  на користь Держави судовий збір по 960 грн. 50 коп. з кожного.
      Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Комерціний банк «Хрещатик» подало апеляційну скаргу, в якій вказує на його незаконність і необгрунтованість. Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справ. Висновки викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, норми матеріального права застосовані неправильно. Суд застосував висновки касаційної інстанції, які не застосовуються до даних правовідносин.   
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд не звернув уваги на ту обставину, що п. 5.3.2 кредитного договору визначено щомісячна сплата відсотків, а оскільки Договір діє до 07.11.2022 року, суд безпідставно не задовольнив позов.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
     Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2013 року, що 18.03.2013 року набрало законної сили, позов ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми кредиту, відсотків та пені було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» заборгованість за договором кредиту, укладеного між ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_1 № 464-нв від 08 листопада 2007 року в розмірі 1 845 739 грн. 39 коп., а саме: 1 350 940 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 220 868 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 24 548 грн. 45 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 230 485 грн. 62 коп. - заборгованість за процентами за кредитом; 18 897 грн. 32 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. 
     Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягненя заборгованості за процентами по кредиту, пені за несвоєчасне погашення кредиту, пені за несвоєчасну сплату процентів, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор вже використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів, належних до сплати відповідно до ст. 1048 ЦК України та неустойки за порушення умов договору, звернувшись до Святошинського районного суду м. Києва із відповідним позовом, який було задоволено 21.01.2013 року. Таким чином кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії та порядку сплати процентів за користування кредитом.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
     Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути  позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно п. 5.2.2 кредитного договору, укладеного між ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_1 № 464-нв від 08 листопада 2007 року передбачено, що у випадку недотримання позичальником умов цього договору кредитор має право достроково розірвати договір і вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним.
     З рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2013 року, що 18.03.2013 року набрало законної сили, вбачається, що саме положення п. 5.2.2 кредитного договору, укладеного між ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_1 № 464-нв від 08 листопада 2007 року, серед іншого, стало підставою для задоволення позову ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» і дострокового стягнення суми кредиту, відсотків в зв`язку з розірванням кредитного договору.
     Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
     Таким чином, обставини справи про те, що позивач в судовому порядку вже використав своє право, передбачене  п. 5.2.2 кредитного договору для дострокового стягнення суми кредиту, відсотків в зв`язку з розірванням кредитного договору, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
      Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін - у випадку істотного порушення договору другою стороною та в інших передбачених законом чи договором випадках. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Сукупний аналіз ст.ст. 525, 651 ЦК України дає підстави для висновку, що розірвання кредитного договору можливе, якщо це передбачено умовами самого договору.
У тексті договору, який розглядався, була прописана можливість одностороннього розірвання такого договору з настанням його наслідків - дострокового повернення кредиту  та сплати відсотків за користування ним.
 
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). 
Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин, коли кредитний договір вважається розірваним, в зв`язку з тим, що кредитодавець використав своє право, передбачене договором на дострокове повернення кредиту  та сплати відсотків за користування ним, доводи апеляційної скарги про його чинність до  07.11.2022 року в частині нарахування відсотків тощо, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки кредитний договір припинив свою дію на майбутнє.  
Таким чином суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в оскаржуваній частині.
Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
        Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
         Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
                                                                   постановив:
 
Апеляційну скаргу  Публічного акціонерного товариства «Комерціний банк «Хрещатик»
залишити без задоволення.
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 14 січня 2020 року.
 
Суддя-доповідач                                                          В.В. Гуль

        Судді                                                                             Л.П. Сушко

                                                                                             Я.С. Мельник