УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/25538/19
Провадження № 22-ц/4820/570/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 березня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/25538/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року (суддя Мазурок О.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.03.2010 відповідач отримала кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 30.06.2019 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 550795 грн. 94 коп., яка складається з: 5990 грн. 86 коп. заборгованість за тілом кредиту; 538517 грн. 65 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6287 грн. 43 коп. заборгованість за пенею та комісією.
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути заборгованість в сумі 121861 грн. 78 коп., з яких: 5990 грн. 86 коп. заборгованість за тілом кредиту; 115870 грн. 92 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом з 09.03.2010 по 31.10.2017 та судові витрати.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 5990 грн. 86 коп. заборгованості по кредиту та 20 грн. 89 коп. сплаченого судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в цій частині в повному обсязі. Банк посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом було зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Апелянт вказує, що з урахуванням довідки, підписаної позичальником, відповідач був обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, а тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані. Вважає, що суд першої інстанції не врахував вимоги процесуального законодавства, фактично ухилився від вирішення спору по суті в частині стягнення процентів та протиправно звільнив відповідача від зобов`язання зі сплати процентів, та порушив вимоги ст. 1048, 1054 ЦК України. 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вважає, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 09.03.2010 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11).
Згідно з п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит, а відповідач кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2019 становить 550795 грн. 94 коп., яка складається з: 5990 грн. 86 коп. заборгованість за тілом кредиту; 538517 грн. 65 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6287 грн. 43 коп. пеня за прострочене зобов`язання. Однак АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 121861 грн. 78 коп., з яких: 5990 грн. 86 коп. заборгованість за тілом кредиту; 115870 грн. 92 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом з 09.03.2010 по 31.10.2017.
Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів в підтвердження вказаних позовних вимог, оскільки в анкеті-заяві від 09 березня 2010 року процентна ставка не зазначена. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимог Банк надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50OTC002850992 з ОСОБА_1 і витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 12, 13-36). 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
Із наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» по договору з ОСОБА_1 , яка підписана позичальником (а.с. 12), вбачається, що в ній зазначені пільговий період користування коштами, базова процентна ставка в місяць – 2,5 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) – 7 % від заборгованості але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним; відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів платежів по будь-якому зобов`язанню.
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його повної вартості, зокрема заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» по договору з ОСОБА_1 , підписаної останньою.
Отже, відповідач була ознайомлена і погодилася з умовами кредитування при укладенні 09 березня 2010 року договору про надання банківських послуг.
Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний ним.
Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, в тому числі збільшення процентів, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові про стягнення процентів, передбачених укладеним між сторонами договором, з урахуванням підписаної ОСОБА_1 довідки про умови кредитування.
Із розрахунку позивача вбачається, що до 01 вересня 2014 року проценти за користування кредитними коштами нараховані у розмірі 30 % на рік (2,5 % на місяць відповідно до умов кредитування). Заборгованість за процентами станом на 01 вересня 2014 року складає 2492,48 грн.
В подальшому нарахування процентів проводилося за збільшеною процентною ставкою – 34,80 % та 43,20 % річних, що не відповідає умовам кредитування, а Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору, а тому нарахування банком процентів в розмірі 115870,92 грн. є безпідставним.
Разом з тим, із розрахунку позивача, викладеного у письмовому поясненні до апеляційного суду, вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 01 вересня 2014 року (в межах позовних вимог), нарахованими відповідно до умов кредитування (2,5% на місяць), складає 2492,48 грн. За період з 01.09.2014 по 31.10.2017 нараховано 5771,19 грн. (1156 днів). Таким чином, загальна заборгованість відповідача за процентами становить 8263,67 грн. (5771,19+2492,48).
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі 8263,67 грн. 
Відповідно, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення процентів відповідно до довідки про умови кредитування.
З урахуванням того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, не сплачені передбачені умовами кредитування проценти, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, сплати визначених сторонами у договорі процентів.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь банку процентів у розмірі 8263,67 грн.
Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на оскарження позивачем рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та необхідність задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки такі позовні вимоги позивачем не заявлялись, а суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України рішення в частині вирішення питання про судовий збір підлягає зміні. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (11,7%) збільшенню підлягає стягнутий з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги до 561 грн. 89 коп.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року в частині відмови в позові про стягнення процентів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов про стягнення процентів задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 8263,67 грн. 
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року в частині вирішення питання про судовий збір змінити і збільшити стягнуту з  ОСОБА_1 на користь позивача суму судового збору до 561 грн. 89 коп.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай