ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Харків
справа №611/117/19 

провадження №22-ц/818/734/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , 

відповідач - ОСОБА_2 , 

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та моральної шкоди за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на заочне рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 05 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Андросова О.М., в залі суду в м. Барвінкове,-
встановив:
В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та моральної шкоди, в якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму боргу в розмірі 60 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. 
Заочним рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 05 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 23 серпня 2016 року, 23 жовтня 2016 року, 09 січня 2017 року, 23 лютого 2017 року в розмірі 60 000,00 грн., та судовий збір в сумі 658,63 грн. В іншій частині позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на неправильну оцінку доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не було належним чином повідомлено ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи. На момент звернення позивача до суду, зобов`язання за усіма укладеними договорами позики виконані ОСОБА_3 належним чином, заборгованість відсутня, про що свідчать розписки, які перебувають у останньої. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2020 року відповідно до ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 153). 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, тому рішення суду в цій частині не переглядається. 
Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики в розмірі 60 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори позики у формі декількох розписом, відповідно до яких ОСОБА_1 надала останнім грошові кошти на суму 60 000,00 грн. Відповідачі зобов`язання за договорами позики не виконали, одержані кошти не повернули. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи не відповідає. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2016 року складено розписку, в якій зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позичені грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн., строком на два роки, з зобов`язанням їх повернути в сумі 20 000,00 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 , через громадянку ОСОБА_1 громадянці ОСОБА_4 (а.с. 14).
23 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позичені грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн., строком на один рік, у громадянки ОСОБА_4 з зобов`язанням їх повернути через громадянку ОСОБА_1 (а.с. 14).
09 січня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позичені грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн., строком на один рік, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у громадянки ОСОБА_4 (а.с. 16).
23 січня 2017 року ОСОБА_2 позичені грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. у громадянки ОСОБА_4 , через громадянку ОСОБА_1 на тих самих умовах, що й зазначені в розписці від 09 січня 2017 року (зворотна сторінка а.с. 16). 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позичальник, який підписав договір позики, погодився на його умови, повинен належним чином його виконувати.
Матеріали справи свідчать про те, що між  ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договори позики, на підтвердження укладання яких надані зазначені вище боргові розписки.
Позивач – ОСОБА_1 зазначила, що відповідачі свої зобов`язання з погашення боргу не виконали, у зв`язку з чим вона звернулася із відповідним позовом до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З правового аналізу даної норми вбачається, що суб`єктний склад договору позики передбачає позичальника та позикодавця. У разі невиконання позичальником обов`язку щодо повернення позики, саме позикодавець наділений правом пред`явлення вимоги про повернення позики. 
Боргові розписки від 23 серпня 2016 року, 23 жовтня 2016 року, 09 січня 2017 року та 23 лютого 2017 року не містять умови, які уповноважують ОСОБА_1 , у разі невиконання позичальниками умов щодо повернення суми позики, звернутися від власного імені до суду з позовом про стягнення з позичальників на свою користь суми боргу за договором позики. 
В матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про наявність вимоги позикодавця  ОСОБА_4 про повернення відповідачами позики у зв`язку з неналежним виконанням договору.
ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції претензію до відповідачів, яка була складена та підписана лише нею (а.с. 17). З даної претензій не вбачається, що позикодавець -  ОСОБА_4 заявляє до відповідачів вимогу про повернення суми позики. 
Відповідно до ч. 1 ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Позикодавець - ОСОБА_4 до суду за захистом своїх цивільних прав з відповідним позовом про повернення відповідачами в повному обсязі позики за борговими розписками не зверталася, про неналежне виконання відповідачами умов договору позики та порушення її прав не зазначала. 
Задовольняючи позов та стягуючи солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 суми боргу за договорами позики в розмірі 60 000,00 грн., суд першої інстанції не дослідив зміст боргових розписок та не встановив відсутність у ОСОБА_1 права вимагати стягнення суми боргу на свою користь, що призвело до постановлення необґрунтованого судового рішення. 
Наявність в боргових розписках умови щодо передачі позичальниками грошових коштів позикодавцю через ОСОБА_1 не надає останній права до звернення до суду з відповідним позовом у своїх інтересах. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим заочне судове рішення підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності оригіналів боргових розписок у ОСОБА_3 суперечать фактичним обставинам справи, оскільки оригінали розписок були надані до позовної заяви ОСОБА_1 (а.с.14-16).
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,–
постановив:
Апеляційну скаргуОСОБА_3 – задовольнити.
Заочне рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 05 березня 2019 рокув частині задоволених позивних вимог - скасувати.
Постановити в цій частині нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий:    Судді:	О.В. Маміна   І.О. Бровченко   І.В. Бурлака