ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2020 року

м. Харків

справа № 633/199/19

провадження № 22-ц/818/827/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою представника позивача - адвоката Конопатського Миколи Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та стягнення грошових сум за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Смирнова В.А., в смт Печеніги Харківської області, -
в с т а н о в и в :
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та стягнення грошових сум в загальному розмірі
10264 032 грн.
Ухвалою судді Печенізького районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.
20 листопада 2019 року представник позивача - адвокат Конопатський Микола Миколайович подав до суду заяву про забезпечення позову у справі.
Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на майно, яке належить на праві особистої власності ОСОБА_2 , шляхом заборони його відчуження, а саме на 
-автомобілі: FORD F 150 3500 ( 2012) СИНІЙ, № куз. НОМЕР_4, НОМЕР_5; TOYOTA VENZA 2672 ( 2013) білий, № куз. НОМЕР_6, НОМЕР_7 ; TOYOTA SEQUOIA 4700 ( 2008) СІРИЙ № КУЗ. 5 НОМЕР_8 , НОМЕР_9; FORD ESCORT WAGON 1.3 1299 ( 1998) БІЛИЙ № КУЗ. НОМЕР_2 , НОМЕР_10 ; MERCURY SABLE 3797, ( 1993) ЗЕЛЕНИЙ № куз. НОМЕР_11, НОМЕР_12;
-виробничий будинок - ремонтну майстерню, загальною площею 1214, 2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 346786863246, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-житловий будинок, з комплексом господарських будівель, загальною площею 81,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 62314263246, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 ;
-житловий будинок та господарські споруди, загальною площею 64,8 кв.м., реєстраційний номер майна 33270961, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
-земельну ділянку, кадастровий номер 6324655100:10:003:0260, площею 0,0327 га , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
-земельну ділянку, кадастровий номер 6324655100:10:003:0338, площею 0,016 га , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
-земельну ділянку, кадастровий номер 6324655100:10:003:0337, площею 0,15 га , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
-земельну ділянку, кадастровий номер 6324655100:10:003:0259, площею 0,15 га , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
-земельну ділянку, кадастровий номер 6324655100:10:003:1366, площею 0,45 га , яка знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, с/рада Мартівська.
В іншій частині заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. У випадку залишення апеляційної скарги без задоволення, відповідач просив застосувати зустрічне забезпечення у справі за вказаним позовом шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, необхідному для забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому ОСОБА_1 не надано до суду доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подачі позову. У порушення вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України позивач не надіслав відповідачу доказів належності арештованого нерухомого майна та транспортних засобів останньому. Також у заяві про забезпечення позову відсутня пропозиція щодо зустрічного забезпечення позову.
Представник позивача - адвокат Конопатський Микола Миколайович надав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; при цьому враховано характер позовних вимог, предмет позову, співрозмірність вимог із заходом забезпечення, який просить вжити позивач.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, тощо.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та стягнення боргу за договором з урахуванням інфляційних збитків у розмірі 10 264 032 грн. 
Як на підставу вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача - адвокат Конопатський Микола Миколайович посилався на те, що розмір позовних вимог за вказаним позовом є значним, а відповідач ухиляється від добровільного повернення отриманих коштів. Для ефективного захисту порушених прав позивача просив суд вжити заходи забезпечення позову у заявлений спосіб.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Враховуючи предмет спору, суму заявлених вимог, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову у справі.
При цьому ціна позову є значною, доказів неспівмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, - матеріали справи не містять.
Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Посилання відповідача на те, що заявник в своїй заяві про забезпечення позову не надав суду пропозицій щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки положеннями ст. 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а визначена частиною 3 ст. 154 ЦПК України обов`язковість зустрічного забезпечення має вичерпний характер й правовідносини сторін до вказаного переліку не відносяться.
Отже розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали.
Доводи апелянта про те, що відсутні докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, - спростовуються вимогами закону, оскільки підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Разом з тим відповідач в апеляційній скарзі просив, у випадку залишення апеляційної скарги без задоволення, застосувати зустрічне забезпечення у справі за вказаним позовом шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, необхідному для забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. 
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 не звертався до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення.
При цьому відповідач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції із таким клопотанням.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   І.О. Бровченко

                                                                І.В. Бурлака

Повне судове рішення виготовлено 28.01.2020 року.