УХВАЛА

27 лютого 2020 року 
м. Київ
cправа №  905/1315/19 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Дроботової  Т.  Б.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Державної установи "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 і рішення Господарського суду Донецької області від 18.09.2019 у справі
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
до Державної установи "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті"
про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення,
ВСТАНОВИВ: 
19.02.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної установи "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті" (далі - ДУ "ЛЦ МОЗ України на ВТ") на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 (повний текст складено 17.01.2020) і рішення Господарського суду Донецької області від 18.09.2019 у справі №  905/1315/19, подана 06.02.2020 безпосередньо до касаційної інстанції.
Розглянувши матеріали касаційної скарги суд вирішив залишити касаційну скаргу без руху, зважаючи на таке.
Згідно з частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 №  460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яка відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону застосовується для розгляду касаційних скарг на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу (у редакції, що діяла на дату подання касаційної скарги) у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
За змістом частин 1 і 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Однак у поданій касаційній скарзі ДУ "ЛЦ МОЗ України на ВТ" немає посилань на порушення або неправильне застосування норм матеріального права із зазначенням порушених норм права (конкретних їх пунктів і статей). Скаржник не  навів обґрунтування, у чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що мало наслідком прийняття оскаржуваних судових рішень.
Зміст касаційної скарги зводиться лише до незгоди із встановленими судами  попередніх інстанцій обставинами справи та оцінкою ними зібраних у справі доказів.
Повторна оцінка доказів, на підставі яких господарські суди дійшли висновків про встановлення тих чи інших обставин справи, відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до компетенції суду касаційної інстанції. 
З огляду на положення частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Таким чином ДУ "ЛЦ МОЗ України на ВТ" необхідно навести обґрунтування, в чому саме полягає неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права чи порушення процесуального права. 
Крім того, за змістом частин 1 та 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на день звернення скаржника із касаційною скаргою) сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частини 4 статті 56 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 18.12.2019 № 390-IX) держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.
Водночас згідно з частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
В порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.
За змістом статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з частиною 1 статті 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Касаційну скаргу від імені ДУ "ЛЦ МОЗ України на ВТ" підписав Конарєв В.І. як юрисконсульт.   При цьому на підтвердження повноважень діяти від імені ДУ "ЛЦ МОЗ України на ВТ" заявник додав до касаційної скарги лише довіреність №  10.
Отже, заявник не надав належних доказів на підтвердження наявності у Конарєва В.  І. повноважень діяти від імені ДУ "ЛЦ МОЗ України на ВТ" на умовах або самопредставництва органу державної влади, або представництва, як це передбачено у статті 56 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вище викладене, ДУ "ЛЦ МОЗ України на ВТ" необхідно подати Суду належні докази повноваження представника Конарєва В.  І.
Керуючись статтями 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від  15.01.2020 №  460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яка відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону застосовується для розгляду касаційних скарг на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної установи "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 і рішення Господарського суду Донецької області від 18.09.2019 у справі №  905/1315/19 залишити без руху до 26.03.2020, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів з дня вручення її скаржникові. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає
                   
Суддя                                                                                           Т.  Б.  Дроботова