ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року	Львів	Справа № 260/979/19 пров. № 857/12161/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б., 
за участю секретаря судового засідання – Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Луцовичем М. М. у м. Ужгороді о 16 год 45 хв) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

                                                   В С Т А Н О В И В:

09 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 травня 2019 року № Ф-1731-23.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно здійснено нарахування йому єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю оскаржуваною вимогою, оскільки з 01 липня 2015 року він перебуває на загальній системі оподаткування, підприємницьку діяльність не здійснює та доходів від неї не отримує, так як з 14 лютого 2014 року перебуває у трудових відносинах з ПТ «Ломбард-Скарбниця».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує обставинами, викладеними в позовній заяві. Крім цього, зазначає, що відповідачем допущено порушення процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу, зокрема, вимоги про сплату боргу повинні були йому надсилатись кожного місяця кожен раз, оскільки сума його боргу перевищувала 10 грн.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 27 травня 2010 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник єдиного внеску.
10 травня 2019 року було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1731-23, згідно з якою заборгованість позивача станом на 30 квітня 2019 року зі сплати єдиного внеску складає 24412,10 грн. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, оскаржувана вимога є правомірною, оскільки позивач, як фізична особа-підприємець, не виконував свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску з 2015 року по 2018 рік.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI).
Згідно з пунктами 2, 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Приписами пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У пункті 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI  визначено базу нарахування єдиного внеску, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; 
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. 
Згідно з абзацом 4 частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що фізичні особи-підприємці сплачують єдиний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.
Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).
Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:
- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів та зборів;
- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
Як підтверджується даними Інтегрованої картки платника, позивачем станом на                  30 квітня 2019 року не сплачено єдиний внесок у сумі 24412,10 грн.
Так, відповідачем з 01 січня 2017 року було нараховано позивачеві єдиний соціальний внесок у мінімальному розмірі, а саме: за 2017 рік - 8448,00 грн, за 2018 рік - 9828,72 грн, за перший квартал 2019 року - 2754,18 грн. Також за позивачем рахується недоїмка у розмірі 3381,20 грн., що виникла до 2017 року.
Щодо покликань позивача на те, що він з 14 лютого 2014 року перебував у трудових відносинах з ПТ «Ломбард-Скарбниця», відтак, у нього відсутній обов`язок сплати єдиного внеску, оскільки такий був сплачений роботодавцем, суд вважає такі безпідставними, оскільки Законом № 2464-VI не передбачено звільнення від сплати єдиного внеску фізичної особи-підприємця, яка одночасно є найманим працівником на підприємстві.
Також суд зазначає, що сплата єдиного внеску у такому разі не здійснюється повторно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником, єдиний внесок сплачує саме роботодавець, при цьому жодних утримань єдиного внеску із заробітної плати такої особи не здійснюється.
Так, враховуючи наявність в позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску, Головним управлінням ДФС у Закарпатській області 10 травня 2019 року сформовано та направлено позивачу вимогу № Ф-1731-23 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 24412,10 грн.
При цьому, як зазначив суд першої інстанції, доводи позивача, що прийняттю вимоги про сплату боргу має передувати проведення перевірки та складення акта перевірки чи подання звітності,  не заслуговують на увагу, оскільки оскаржувана вимога винесена з огляду на наявність на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, а не за результатами проведення документальної перевірки.
Також слід зазначити, що Інструкцією № 449 не передбачено обов`язковість направлення податкової вимоги кожен раз при виникненні боргу більше 10 грн. Направлення податкової вимоги за тривалий період часу не суперечить закону і не є підставою для анулювання боргу.
Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність винесення відповідачем вимоги про сплату боргу, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-             

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 260/979/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 24.01.2020