ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2480/14-ц  Номер провадження 22-ц/814/276/20	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.
за участю секретаря: Кальник А.М., Ряднина І.В.
розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 
на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2019 року у складі судді Турченко Т.В.
у цивільній справі за поданням заступника начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Приймак О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
В квітні 2019 року заступник начальника Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника  ОСОБА_1 . 
Подання мотивоване тим, що на виконанні у Київському ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження № 57722798 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 10.04.2016 року № 8524 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в сумі 1 905 492,97 грн; виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 05.12.2014 року № 552/2480/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» боргу в сумі 3 654 грн; постанови Київського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 14.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 60 476,99 грн. Загальна сума заборгованості по зведеному виконавчому провадженню з врахуванням боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження становить 2 160 899,11 грн. 
Постановами державного виконавця від 02.06.2016 року, 02.08.2017 року та 22.12.2018 року було відкрито виконавчі провадження. 
Боржником рішення суду не виконується, декларацію про доходи та майно не надано, жодних дій спрямованих на виконання рішення суду не здійснено, а тому, з метою недопущення уникнення боржником відповідальності за невиконання судового рішення, державним виконавцем внесено до суду подання про тимчасове обмеження  ОСОБА_1  у праві виїзду за межі України до сплати ним заборгованості. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2019 року подання заступника начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Приймак О.В. задоволено.
Тимчасово обмежено  ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 10.04.2016 року № 8524, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в сумі 1 905 492,97 грн; виконавчим листом Київського районного суду м. Полтави від 05.12.2014 року № 552/2480/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» боргу в сумі 3 654 грн; постановою Київського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 14.12.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 60 476,99 грн.
Копію ухвали після набрання нею законної сили направено державному виконавцю Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області для подання до Державної прикордонної служби України. 
Ухвала мотивована наявністю правових підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України у зв`язку з ухиленням від виконання зобов`язань за судовим рішенням.
Не погодившись з вказаною ухвалою, представник  ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та неправомірність ухвали, невідповідність встановлених судом обставин фактичним даним, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою подання залишити без задоволення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недоведеність факту ухилення боржника від виконання судових рішень, що перебувають на примусовому виконанні.
Також вказує, що державним виконавцем не було вжито всіх допустимих заходів примусового стягнення, не звернено стягнення на кошти боржника, не перевірено майновий стан боржника за місцем його проживання.
Крім того зазначає, що боржник ОСОБА_1 є студентом Віденського університету, Австрія, проживає у вказаній країні з 2012 року, на даний час не працевлаштований, що свідчить про те, що він не міг знати про відкриті виконавчі провадження та не отримував копій матеріалів виконавчого провадження.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Київському ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження № 57722798 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 10.04.2016 року № 8524 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в сумі 1 905 492,97 грн; виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 05.12.2014 року №552/2480/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» судових витрат в сумі 3 654 грн; постанови Київського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 14.12.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 60 476,99 грн. Загальна сума заборгованості по зведеному виконавчому провадженню з врахуванням боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження становить 2 160 899,11 грн. 
Постановами державного виконавця від 02.06.2016 року, 02.08.2017 року та 22.12.2018 року було відкрито виконавчі провадження та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно відповідей Пенсійного фонду України за № 1044699835 та № 1044698896 від 19.11.2018 року інформацію про ОСОБА_1 у відомостях про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи та про осіб-боржників, які отримують пенсію не знайдено.
Як вбачається з відповідей Державної фіскальної служби України № 1044824848 від 20.11.2018 року та № 1046773814, № 1046763948 від 15.01.2019 року інформація про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб та про номери рахунків, відкритих юридичними особами та /або фізичними особами-підприємцями щодо ОСОБА_1 відсутня.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстрована 2-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на яку за постановою державного виконавця від 19.11.2018 року накладено арешт. 
24 січня 2019 року за № 3154 начальником УДМС в Полтавській області повідомлено, що згідно обліків УДМС в Полтавській області гр. ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 05.10.2010 року, орган видачі - 5310.
Згідно з довідками Державної прикордонної служби України від 19.11.2018 року та 12.04.2019 року ОСОБА_1 здійснено перетин державного кордону - 24.09.2018 року (в`їзд) та 01.10.2018 року (виїзд).
Як вбачається з актів державного виконавця від 26.12.2018 року та 17.01.2019 року заступником начальника Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В . здійснено виїзд за місцем проживання боржника за адресою:  АДРЕСА_2 , проте потрапити до квартири не вдалося, двері ніхто не відчиняв, у зв`язку з чим було залишено виклик до державного виконавця. 
Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник свідомо ухиляється від виконання судових рішень, а тому з метою забезпечення виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості необхідно вжити відповідних заходів, встановивши щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
До Конституційних засад здійснення правосуддя та основних принципів цивільного судочинства (стаття 129 Конституції України, стаття 2 ЦПК України) належить обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 18 ЦПК України). 
Право громадян України на пересування, у тому числі й залишення території України, закріплено у статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 33 Конституції України. У той же час на здійснення цих прав може бути встановлено обмеження, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. 
В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.
Згідно частин першої, третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Відповідно статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань .
За змістом пункту 5 частини 1 вказаної статті підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.
З аналізу вищевказаних норм права слідує, що установлене міжнародними нормами права та Конституцією України право громадянина вільно залишати територію України може бути обмежене відносно боржника-фізичної особи за судовим рішенням шляхом установлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням суду у разі встановлення факту його ухилення, тобто умисного невиконання рішення суду або рішення інших органів (посадових осіб), в межах виконавчого провадження. 
Відповідно до положення частини третьої статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».
У пункті 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що ухиленням є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Наявність у боржника невиконаних зобов`язань у виконавчому провадженні сама по собі не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду. 
Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
По справі встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5548471 від 27.07.2007 року в розмірі 53 068,10 долари США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 11,396110 станом на 16.04.2014 року становить 604 769,90 грн., та 3654 грн. судових витрат, яке звернуто до виконання лише в частині стягнення судових витрат.
10 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 8524 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 20006/0908/45-016 від 17.09.2008 року в сумі 1 905 492,97 грн. та витрат на вчинення виконавчого напису.
14 грудня 2018 року Київським ВДВС м. Полтава ГТУЮ в Полтавській області винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 60 476,99 грн.
На підставі вказаних рішень відкриті виконавчі провадження, які було об`єднано у зведене виконавче провадження № 57722798.
Також встановлено, що ОСОБА_1 з 01.10.2012 року є студентом Віденського університету та має дозвіл на проживання № НОМЕР_2 в м. Відень, Австрія, де зареєстроване місце його постійного проживання з 17.12.2015 року, що підтверджується реєстрацією з Центрального реєстру реєстрації громадян за місцем проживання Магістрату Відня - окружне відомство муніципальної ради округа 17.
За даними Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області ДМС України ОСОБА_1 перетинав державний кордон України 24.09.2018 року - в`їзд та 01.10.2018 року - виїзд.
Згідно наданих суду документів виконавчого провадження, доказів вручення боржнику ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчих проваджень, повідомлень та викликів державного виконавця, а також виконавчого напису нотаріуса від 10 квітня 2016 року та постанови від 14 грудня 2018 року про стягнення виконавчого збору матеріали справи не містять. 
Оцінюючи докази по справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 було відомо про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання судового рішення та рішень інших органів (посадових осіб) та факт його ухилення від виконання вказаних рішень не знайшов свого підтвердження. 
Сам факт відкриття виконавчих проваджень та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ухилення  ОСОБА_1  від виконання судового рішення та наявність підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що спростовують висновки місцевого суду.
З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні подання заступника начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Приймак О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 належить відмовити за безпідставністю.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2019 року скасувати та постановити з цього питання нове судове рішення.
У задоволенні подання заступника начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Приймак О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                С.Б. Бутенко

Судді:                                                                        О.І. Обідіна

                                                                       О.В. Прядкіна