Номер провадження: 22-ц/813/4463/20 
Номер справи місцевого суду: 523/11607/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
Доповідач Черевко П. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черевка П.М.,
суддів – Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Дорогань Вікторії Олександрівни на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання договору поруки недійсним,

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог він зазначав, що 14.09.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (на даний час – ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11215324000, на підставі якого остання отримала кредит в сумі 33000,00 доларів США. В забезпечення виконання ОСОБА_2 вищевказаного кредитного договору було укладено Договір поруки №236923 від 30.01.2009 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та Договір поруки №236924 від 30.01.2009 р., в якому в якості сторін договору зазначені АКІБ «УкрСиббанк» та він ( ОСОБА_1 ). Позивач, посилаючись на те, що він не підписував даний договір поруки, укладений без його волевиявлення, просив на підставі статей 203, 215 ЦК України визнати його недійсним.
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06.11.2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання договору поруки недійсним - задоволено.
Визнано недійсним Договір поруки № 236924 від 30.01.2009 р., в якому в якості сторін договору зазначені кредитор АКІБ «УкрСиббанк» (на даний час – ПАТ «УкрСиббанк») та поручитель ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник АТ «УкрСиббанк» - Дорогань В.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 06.11.2018 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.09.2007 р. АКІБ «УкрСиббанк» (на даний час – ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11215324000, на підставі якого остання отримала кредит в сумі 33000,00 доларів США. В забезпечення виконання ОСОБА_2 вищевказаного кредитного договору було укладено Договір поруки №236923 від 30.01.2009 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та Договір поруки №236924 від 30.01.2009 р., в якому в якості сторін договору зазначені АКІБ «УкрСиббанк» та позивач.
27.01.2009 р. між компанією Bernhard Schulte Shipmanagement (Cyprus) LTD та ОСОБА_1 був укладений Контракт 12/05 відповідно до умов якого, останній був найнятий на роботу у якості старшого повара на іноземному судні ANDESGAS. На виконання умов контракту ОСОБА_1 29.01.2009 року вилетів з м.Одеса до м.Києв та перебував в аеропорту «Бориспіль» в очікуванні вильоту до м.Амстердам. 30.01.2009 року о 6.45 год. позивач вилетів з м.Києв до м.Амстердам, в цей же день з м.Амстердам вилетів до м.Ліма. Вказані обставини підтверджуються копією електронного білета та гарантійним листом морського агентства «Космос» від 27.01.2009 року, контракту.
Суд правильно зазначив, що на день укладення оспорюваного договору позивач знаходився за межами України.
Також, висновком №17-457 судово-почеркознавчої експертизи від 26.05.2017 р. підтверджено, підписи від імені ОСОБА_1 у договорі поруки №236924 від 30.01.2009 р., укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , які містяться на 1-му, 2-му та 3-му аркушах в графах поручитель ОСОБА_1 (підпис), виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою, з деяким наслідуванням підписам ОСОБА_1 .
Відповідно частин 1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За таких обставин, враховуючи те, що позивач не підписував оспорюваний договір та не виявляв волевиявлення на укладення даного правочину, суд обґрунтовано вважав за можливе визнати його недійсним.

При цьому, суд не взяв до уваги доводи Банку, оскільки правильно вважав, що експертиза проведена з додержанням ЗУ «Про судову експертизу» та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.
Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Частиною 2 ст.89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази відсутності позивача в межах України під час підписання оспорюваного договору, суд оцінив кожен доказ окремо, включно з висновком експерта, та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального і процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Дорогань Вікторії Олександрівни – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03.02.2020 року. 
                                       
Судді Одеського апеляційного суду                                        П.М. Черевко

Р.Д. Громік

                                                                               М.М. Драгомерецький