Справа № 465/953/18                                Головуючий у 1 інстанції: Мартнишин М.О. 
Провадження № 22-ц/811/2009/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 69

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Фейір К.О.
                      з участю ОСОБА_1  та її представника ОСОБА_2 ,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , покликаючись на те, що сімейне життя у них не склалось, між ними втрачено взаємні почуття любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки. Сімейні відносини між ними припинені, разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Примирення між ними неможливе. 
Вважає, що шлюб в них носить формальний характер. 
Просила розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_3 .
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Розірвано шлюб укладений 07 жовтня 2000 року у виконавчому комітеті Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області між ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №23).
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704(сімсот чотири) грн. 80 коп.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 . Вважає рішення суду незаконним. Звертає увагу, що він з позивачем по сьогоднішній день проживають разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , ведуть спільне господарство як чоловік та дружина. Також звертає увагу на ненадання удом першої інстанції строку на примирення. 
Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року скасувати та в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.10.2000 року у виконавчому комітеті Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області.
Від подружнього життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач мотивує позов тим, що шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо, взаєморозуміння та почуття любові між сторонами відсутні. Збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. 
Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Позивач мотивує позов тим, що шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо, взаєморозуміння та почуття любові між сторонами відсутні. Збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. 
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено , що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі.
В процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на виконання роз`яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст. 111 СК України ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року було задоволено клопотання ОСОБА_3 та надано строк для примирення до 23 січня 2020 року, однак таке не відбулося(а.с.97-98). 
Після закінчення наданого судом строку для примирення, позивач надалі наполягає на розірванні шлюбу.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що справа про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебуває на розгляді у суді з лютого 2018 року, однак станом на даний час, примирення між сторонами так і не відбулось, що доводить правильність висновків суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час у сторін склалися різні характери та погляди на життя, сім`я фактично розпалася, сімейного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року - залишено без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.