ПОСТАНОВА
Іменем України

20 лютого 2020 року 
м. Київ
справа №1.380.2019.002464
адміністративне провадження №К/9901/28668/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача          Саприкіної  І.  В., 
суддів                    Чиркіна  С.  М., Шарапи  В.  М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (суддя Сакалош  В.  М.) від 30  липня 2019  року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Обрізко  І.  М., судді: Онишкевич  Т.  В., Хобор  Р.  Б.) від 25  вересня 2019  року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У травні 2019  року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - МОУ), у якому просив:
- визнати протиправним рішення МОУ від 26  квітня 2018  року №  104, оформлене у вигляді п.  57 Протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 30  липня 2019  року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 25  вересня 2019  року, закрив провадження у справі відповідно до п.  4 ч.  1 ст.  238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки є така, що набрали законної сили, постанова у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (справа №  1340/5794/18). 
Не погоджуючись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30  липня 2019  року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25  вересня 2019  року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
30 жовтня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відкрив касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 19 лютого 2020 року призначив її до розгляду.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Закриваючи провадження в цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем вже було заявлено подібний позов, який задоволено Львівським окружним адміністративним судом рішенням від 08 січня 2019 року, однак в подальшому таке рішення скасовано Восьмим апеляційним адміністративним судом постановою від 19 березня 2019 року, а ухвалою Верховного Суду від 14  травня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження (справа №  1340/5794/18).
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Зазначена обставина, встановлена після відкриття провадження у справі, є підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до МОУ, у якому просив: визнати протиправними дії МОУ щодо прийняття п. 57 Протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року №  104; визнати протиправним та скасувати п. 57 Протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26    жовтня 2018  року №  104; зобов`язати МОУ повторно розглянути та прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (справа №  1340/5794/18).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019  року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сили.
Обґрунтовуючи свою позицію ОСОБА_1 зазначає, що для закриття провадження у справі мають існувати три умови: ті самі сторони; той самий предмет та ті самі підстави, однак, на його думку, предмет позову у справі №  1340/5794/18 та у справі №  1.380.2019.002464 є різними.
Колегія суддів погоджується з твердженнями судів попередніх інстанцій про безпідставність вказаних доводів скаржника з огляду на таке.
Як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позовні вимоги у справі №  1340/5794/18 та у справі №  1.380.2019.002464 хоча і є дещо відмінними, проте, предмет даних адміністративних справ є тотожним, оскільки ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, фактично оскаржує бездіяльність МОУ стосовно невирішення питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. 
Крім того, у рамках розгляду справи №  1340/5794/18 судами вже надано оцінку діям МОУ щодо прийняття п. 57 Протоколу засідання Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 26 жовтня 2018  року №  104.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що оскільки по справі №  1.380.2019.002464 позивач оскаржує та висловлює свою незгоду із п. 57 згаданого вище Протоколу, то при розгляді питання законності дій та бездіяльності відповідача у цій справі, суду необхідно надавати оцінку вказаному пункту, що, в свою чергу, вже було здійснено під час розгляду адміністративної справи №  1340/5794/18. А отже, сторони, підстави та предмет в адміністративних справах №  1.380.2019.002464 та №  1340/5794/18 є однаковими.
Разом з цим, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі №  9901/433/18.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що станом на день звернення до суду із позовом у справі №  1.380.2019.002464 було таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим існують підстави для закриття провадження у справі, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
З огляду на викладене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 30  липня 2019  року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25  вересня 2019  року є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30  липня 2019  року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25  вересня 2019  року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                І.  В.  Саприкіна
Судді:                                                                                                    С.  М.  Чиркін
                                                                                                    В.  М.  Шарапа