Справа № 159/1954/13-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М. 	
Провадження № 22-ц/802/139/20  Категорія: 84 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
07 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, на постанову головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Наумчук Світлани Валеріївни від 14 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою, мотивуючи вимоги тим, що 20.08.2019 р. нею отримано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59801842 від 14.08.2019 р. з приводу виконання виконавчого листа у справі № 159/1 954/13 – ц, виданого 12.07.2013 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області. За відміткою у виконавчому листі залишок боргу складає 95 939 грн 79 коп. Зазначала, що виконавчий лист не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та потребує виправлення, оскільки судовими рішеннями встановлено, що у виконавчому листі неправильно зазначено форму судочинства. Отже, державний виконавець не повинна була виносити постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі даного виконавчого листа, який потребує виправлення у відповідності до вимог ст. 432 ЦПК України, тому вона незаконна. Крім того посилається й на те, що у процесі примусового виконання було звернуто стягнення на майно, передане боржником у заставу, – автомобіль. Кошти, одержані від реалізації заставного майна, було направлено на задоволення вимог стягувача в розмірі 15 731 грн 82 коп., а згідно з меморіальним ордером № 49383241 від 13.01.2014 р. боржником ОСОБА_2 було сплачено банкові 10 731 грн 82 коп., а згідно з меморіальним ордером № 49411328 від 14.01.2014 р. також було сплачено банкові ще 5 000 грн боргу. Але ця сума – 15 731 грн 82 коп. не врахована і залишок боргу збільшено штучно. 
У зв`язку з наведеним просила скаргу задовольнити та оскаржувану постанову скасувати.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликається на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просила скасувати ухвалу і постановити нову, якою задовольнити скаргу. 
03 лютого 2020 року до суду надійшов відзив Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (раніше – Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області), згідно з яким відділ вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу суду законною. Зазначає, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій з виконавчого провадження керувався вимогами Закону України «Про виконавче провадження», підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу були відсутні, оскільки у боржника наявний обов`язок щодо сплати заборгованості за зазначеним виконавчим листом у розмірі 95 939,79 грн (нестягнутої суми боргу).
Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що неправильне зазначення у виконавчому листі виду судочинства із зазначенням всіх необхідних реквізитів поряд із зазначенням у ньому тих даних, які вимагаються за законом, не могло стати перешкодою для прийняття виконавчого листа до виконання 14.08.2019 р. і винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Доводи заявниці про неправомірне винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 14.08.2019 р. є безпідставними.
Колегія суддів з таким висновком погоджується і при цьому бере до уваги наступне.
Згідно з п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судом встановлено, що 30.04.2013 р. Ковельським міськрайонним судом Волинської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 159/1 954/13 – ц провадження № 2/159/616/13 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Волинського ОУ АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яким позов було задоволено повністю. Рішення набрало законної сили.
За заявою стягувача АТ «Ощадбанк» Ковельським міськрайонним судом Волинської області 12 липня 2013 року було видано виконавчий лист у справі №159/1954/13-ц.
13 липня 2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк добровільно виконати рішення до 09 серпня 2013 року.
02 серпня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника.
13 січня 2014 року винесено постанову про розшук майна боржника та зупинено виконавче провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови).
23 січня 2015 року дане виконавче провадження завершено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
20 квітня 2015 року до Ковельського МР ВДВС ГТУЮ у Волинській області стягувачем повторно пред`явлено до виконання виконавчий документ та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
22 квітня 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону із зазначенням залишку боргу та строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання до 22 квітня 2022 року.
19 липня 2019 року стягувачем Волинським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» повторно подано заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду від 30.04.2013 року на залишок боргу 95 939,79 грн.
14 серпня 2019 р. головним державним виконавцем Ковельського МР ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук С. В. відкрито виконавче провадження № 59801840 (а.с.5).
Копію оскаржуваної постанови головним державним виконавцем Наумчук С.В. 14.08.2019 р. за вих. № 47 441/15 було направлено заявниці.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.ч. 1,2,3, ст. 451 ЦПК України).
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.
Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені вимоги, яким виконавчий документ повинен відповідати.
Згідно зі ст. 24 вказаного Закону державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п`ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову.
Пунктом 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5) визначено, що при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 р.) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Оскільки стягувачем повторно подано заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання спірного виконавчого листа державним виконавцем у відповідності до вимог Закону здійснено виконавчі дії з відкриття провадження.
З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59801840 від 14 серпня 2019 року головного державного виконавця Ковельського МРВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук С. В. вбачається, що за результатами розгляду заяви філії Волинського обласного управління ПАТ ”Державний ощадний банк України” було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №159/1954/13-ц, виданого 12 липня 2013 року. За заявою стягувача сума стягнення становить 95 939,79 грн. 43 коп.(а.с.5). 
Приймаючи до уваги наведене та враховуючи, що виконавчий лист було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби останній раз 19.07.2019 року у зв`язку з неповним його виконанням, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що доводи скарги ОСОБА_1 про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 серпня 2019 року не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.
Інші доводи апеляційної скарги ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення скарги.
Оскільки ухвала суду є законною, обґрунтованою, відповідає обставинам справи, постановлена з додержанням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для її скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.        
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий
Судді