ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/49/20 Справа № 200/5857/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення суми боргу, - 
в с т а н о в и л а:

       У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, мотивуючи тим, що 08 лютого 2012 року між нею та ОСОБА_1 було укладено усний договір позики грошових коштів у розмірі 250 000 доларів США, строк дії якого було подовжено за усною згодою сторін до 08 лютого 2016 року.
       Вказувала, що укладання даного договору позики підтверджується власноручно написаною ОСОБА_1 розпискою. 
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від належного виконання взятого на себе зобов`язання з своєчасного повернення грошових коштів, її заяви ігнорує, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за договором позики 250 000 доларів США, що еквівалентно 6 525 000 грн. 
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2018 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та відмовити у позові. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він грошові кошти не отримував, розписки не писав, а позовні вимоги є недоведеними.
       Правом на надання відзиву позивач ОСОБА_2 не скористалась. 
       27 січня 2020 року від адвоката відповідача ОСОБА_1 - Алєксєєнка А.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що його клієнта по іншій справі ОСОБА_4 викликають на допит в рамках кримінального провадження.
       28 січня 2020 року о 08 годині 53 хвилин від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона бажає прийняти особисту участь у судовому засіданні, втім за сімейними обставинами повинна терміново виїхати до м.Харкова. 
       Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
       Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що провадження по даній справі відкрито 15 травня 2018 року. 
       Протягом цього часу були численні судові засідання та вирішувались клопотання. Адвокати знайомились з матеріалами справи, надавали письмові заяви та пояснення. 
       З метою дотримання строків розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне заяви про відкладення залишити без задоволення, а справу розглянути без участі належним чином сповіщених сторін. 
       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що 08 лютого 2012 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у борг 250 000,00 доларів США строком на один рік, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_1 розпискою.
       Проте, у вищезазначений строк, відповідач позику не повернув.
       Відповідно до письмової вимоги позивача про добровільну сплату заборгованості, направлену на адресу відповідача 25 жовтня 2015 року, яку він отримав 26 жовтня 2015 року, останній не реагував, взяті на себе зобов`язання за договором позики від 08 лютого 2012 року не виконав. 
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив з їх цілковитої доведеності та обґрунтованості, а тому вважав за необхідне стягнути з відповідача суму боргу отриману за розпискою за курсом НБУ станом на момент подачі позову. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
       Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу.
       За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
       Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
       Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.
       Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
       Згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. 
       Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №346/3978/15-ц (провадження №61-910св18), від 16 серпня 2018 року (справа №516/97/16-ц, провадження №61-25512св18), від 21 березня  2018 року (справа №757/27533/15-ц, провадження №61-8055св18) з розписки повинно вбачатися як сам факт отримання в борг, тобто із зобов`язанням повернення, певної грошової суми, так і дата її отримання.
       Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа №707/2606/16-ц, провадження №61-28762св18); Верховного Суду від 26 вересня 2018 року (справа №483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18); Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа №712/14562/17-ц, провадження №61-26174ск18) статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
       Так, з матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2012 року ОСОБА_1 складено розписку про отримання від ОСОБА_2 250 000 доларів США з метою придбання обладнання для виробництва та зобов`язався повернути вказану ним суму на першу вимогу ОСОБА_2 протягом року (т.1 а.с.4). 
       22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було надіслано ОСОБА_1 відповідну вимогу про повернення боргу (т.1 а.с.8-9,10).
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
       Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
       Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
       Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
       Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
       Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
       Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
       Згідно з ч.1 ст.104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
       Відповідачем було заявлено клопотання про призначення по справі судової комплексної експертизи (т.1 а.с.129-131).
       З метою вирішення даного клопотання у відповідача були відібрані експериментальні зразки підпису та почерку (т.1 а.с.138-154). 
       Також відповідачем було надано документи, які містять зразки його вильного почерку та підпису (т.1 а.с.132-133).
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року клопотання  ОСОБА_1  було частково задоволено. Призначено по справі технічну експертизу документів та почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експертному закладу Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Перед експертами поставлені питання: 1.Яким способом виконано рукописний текст та підпис ОСОБА_1 в розписці від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США? 2.Чи є розписка від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США оригіналом рукописного документу, виконаного кульковою ручкою? 3.Чи однією особою виконано рукописний текст та підпис ОСОБА_1 в розписці від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США? 4.Чи виконано рукописний текст та підпис ОСОБА_1 в розписці від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США ОСОБА_1 .? 5.Чи виконано рукописний текст “25 0000 дол./ двести пятдесят тисяч долларов США” в розписці від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США ОСОБА_1 .? 6.Чи вносились зміни в первісним зміст розписки від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США? (т.1 а.с.170-173).
       24 квітня 2019 року судовими експертами Здор В.М. та ОСОБА_5 на адресу Дніпровського апеляційного суду направлено клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для подання висновків експертизи. Зокрема, оригіналу документу, що підлягає дослідженню — розписки від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США та експериментальних зразків почерку ОСОБА_1 , обов`язково у вигляді рукописного запису, що повністю співпадає з досліджуваним, а саме “250 000 дол. двести пятьдесят тысяч долларов США” - 4 аркуша формату А-4. 
       В зв`язку із цим на 30 травня 2019 року було призначено вирішення клопотання експерта в судове засідання. 
       У зв`язку з неявкою в судове засідання ОСОБА_1 та його представника по справі було оголошено перерву на 13 червня 2019 року.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2019 року клопотання судових експертів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 задоволено частково.
       Для проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів додатково направлено судовим експертам, належним чином засвідчені експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 . Зазначено, що оригінал документу, що підлягає дослідженню — розписка від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США, буде надана до експертної установи ОСОБА_2 (т.1 а.с.205-207).
       09 липня 2019 року справу повернуто з експертної установи без проведення відповідної експертизи у зв`язку з невідповідністю складу матеріалів справи та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не здійснив оплату експертизи.
       Відповідачем було подане повторне клопотання про призначення по даній справі експертизи. 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року в задоволенні клопотання адвоката Філоненко Л.Г. про призначення по справі судової комплексної експертизи відмовлено (т.1 а.с.243-245 ). 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року для проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів направлено судовому експерту цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, яка містить експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , документи, які містять вільні та умовно вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 . Зазначено про те, що оригінал документу, що підлягає дослідженню — розписка від 08 лютого 2012 року на суму 250.000 доларів США, буде надана до експертної установи ОСОБА_2 (т.1 а.с.246-248).
       05 листопада 2019 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом було надано висновок експертів №3992/3993-19 від 22 жовтня 2019 року (т.2 а.с.2-20).
       З висновку вбачається, що рукописні записи та підписи розписки від 08 лютого 2012 року на суму 250 000 доларів США виконані рукописним способом пастою синього кольору для кулькових ручку. Рукописні записи, якими виконаний текст розписки від 08 лютого 2012 року на суму 250 000 доларів США, що починається “08.02.2012 г г.Днепропетровск Расписка” та закінчується “..... 08.02.2012 год ОСОБА_7 “ виконані однією особою. Рукописні записи, якими виконаний текст розписки від 08 лютого 2012 року на суму 250 000 доларів США, що починається “08.02.2012 г г.Днепропетровск Расписка” та закінчується “..... 08.02.2012 год ОСОБА_7 “ та підписи від імені ОСОБА_1 розташовані на лицьовій стороні аркушу поряд з записами “08 февраля 2012 год” та на зворотній стороні аркушу між записами “08.02.2012 год ОСОБА_7 .” виконані ОСОБА_1 Рукописні записи “250.000 дол./ двести пятьдесят тысяч долларов США“ що розташовані після записів “... ул.Обоянская 4/87“ у розписці від 08.02.2012 на суму 250 000 доларів США - виконані ОСОБА_1 . У розписці від 08.02.2012 на суму 250 000 доларів США підчистка, дописка, травлення не проводилось. Будь-яких незабарвлених вдавлених штрихів, згаслого (невидимого) тексту на лицьовій стороні аркушу досліджуваної розписки не виявлено. 
       Відповідачем ОСОБА_1 12 грудня 2019 року було подано клопотання про проведення повторної експертизи (т.2 а.с.88-92 ). 
       Під час судового засідання 17 грудня 2019 року по справі було оголошено перерву на 28 січня 2020 року для надання відповідачем документів, необхідних для вирішення клопотання. 
       28 січня 2020 року клопотання про призначення проведення по даній справі повторної експертизи було відкликане (т.2 а.с.209). 
Таким чином доводи апеляційної скарги стосовно неврахуванням судом першої інстанції обставини справи в частині того, що розписку він не підписував, до уваги не приймаються, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.  
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2018 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.