ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2350/20 Справа № 214/5210/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Чубіна А.В.

сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Касьяна Миколи Степановича, представника третьої особи ОСОБА_4 – адвоката Зогаля Олександра Миколайовича на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року, ухваленого суддею Черновою Н.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),- 

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Уманець Б.Б., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна.
Просила суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу AUDI А6, 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2 ), відповідно до якого право власності на вказаний транспортний засіб перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ; визнати транспортні засоби AUDI А6, 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та BMW Х5, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належні їм на праві спільної сумісної власності транспортні засоби та залишити у власності ОСОБА_1 , із визнанням за ним права власності на транспортний засіб AUDI А6, 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_3 ), залишити у власності ОСОБА_2 транспортний засіб BMW Х5, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; стягнути із відповідачів по справі на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви до суду та за подання заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування позову, представник позивача вказала що 10.09.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , відділом реєстрації актів цивільного стану Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, зареєстровано шлюб. За період спільного життя однією сім`єю, сторони придбали у власність: 10.12.2015 року, транспортний засіб AUDI А6, 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ; 13.06.2018 року, транспортний засіб BMW Х5, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також було зареєстровано за ОСОБА_2 . 
Починаючи з кінця травня 2018 року, стосунки позивача та відповідача стали напруженими. Вони не можуть знайти спільної мови у питаннях сім`ї, що приводить до виникнення конфліктів та не виключено, що в найближчому майбутньому сторони можуть розірвати шлюб. Тому позивач і почав ставити питання про поділ спільного майна та в червні 2018 року дійшов із відповідачем усної домовленості про те, що вони придбають для неї автомобіль та надалі транспортні засоби вони розподілять таким чином: автомобіль AUDI А6, залишиться у власності позивача, а новий транспортний засіб – у власності відповідача.
Після цього, позивач надав грошові кошти відповідачу для розрахунку за майно та ними було придбано транспортний засіб BMW Х5.
Проте, 13.06.2018 року, відповідач не тільки придбала автомобіль BMW Х5, але й порушила домовленість із позивачем, а саме видала довіреність на ім`я відповідача по справі – ОСОБА_3 , а також на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до якої наділила останніх повноваженнями щодо розпорядження транспортним засобом AUDI А6, зокрема, правом на підписання договору купівлі-продажу щодо даного транспортного засобу, одержання коштів за результатами його продажу.
На теперішній час, власником транспортного засобу AUDI А6 є ОСОБА_3 , який перереєстрував транспортний засіб на своє ім`я та отримав на нього новий реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Таким чином, в результаті дій відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль AUDI А6 вибув із спільної власності подружжя без згоди позивача. При цьому, представник позивача просила суд звернути увагу, що перед підписанням договору купівлі-продажу, відповідачі повинні були отримати письмову згоду ОСОБА_1 на його укладення, але цього не зробили. У зв`язку із такими обставинами, діючи в інтересах позивача по справі, представник позивача змушена звернутись до суду, оскільки діями відповідачів по справі порушено майнові права та інтереси позивача.
Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Уманець Богдани Богданівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна задоволені.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №7221/18/004419 від 19 червня 2018 року, укладений між ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» та ОСОБА_3 з моменту укладення.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби AUDI А6, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та BMW Х5, 2015 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належні їм на праві спільної сумісної власності транспортні засоби наступним чином. 
Визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб AUDI А6, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2 ).
Залишено у приватній власності ОСОБА_2 транспортний засіб BMW X5, 2015 року випуску, шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) по 1233 (одна тисяча двісті тридцять три) грн. 40 коп., відповідно з кожного, в рахунок сплаченого ним судового збору.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 – адвоката Касьян М.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції областавинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, про відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.
Скаржник зазначає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України у справах №6-1587/цс-16, №6-17цс17, в яких визначено, що законодавством не передбачено недійсність правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Вказує, що відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання недійсним договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого подружжя. Скаржник зазначає, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна та третя особа – контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Скаржник вказує, що суд першої інстанції взагалі не з`ясував, чи діяла відповідач по справі недобросовісно під час видання довіреності на ім`я відповідача ОСОБА_3 на розпорядження спірним автомобілем, та чи діяв недобросовісно останній під час укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, тому вважає, що у суду не було підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобілю.
Представник відповідача ОСОБА_7 наголошує на тому, що суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права приватної власності на автомобіль AUDI А6 позбавив відповідача ОСОБА_3 його права приватної власності на вказаний автомобіль, порушивши його права та законні інтереси як добросовісного набувача вказаного майна та зазначає, що у даному випадку суд мав би виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
В апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_4 – адвокат Зогаль О.М., вказує, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам статті 263 ЦПК України, є необґрунтованим, судом порушені норми матеріального і процесуального права, неповно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, невірно оцінені наявні в справі докази, внаслідок чого ухвалене рішення є незаконним, таким, що порушує права третьої особи, у зв`язку із чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повну відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог. Просить стягнути з позивача на користь третьої особи ОСОБА_4 понесені останнім судові витрати.
Скаржник вказує на порушення судом першої інстанції вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, при цьому зазначає, що предметом позовних вимог позивача є автомобіль AUDI А6, що має державний номерний знак НОМЕР_1 на час подання позовних вимог, питання року виписку автомобіля в судовому засіданні не досліджувалось. Представник третьої особи ОСОБА_8 вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки самостійно змінив ознаки предмету позовних вимог, що є істотними умовами для правильного вирішення спору та не дослідив питання володіння ОСОБА_2 автомобілем АЕ7880ВІ, 2010 р.в, що має державний знак НОМЕР_1 . Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не встановлено предмет позовних вимог та право позивача на пред`явлення такої вимоги. Вказує що судом не було враховано наступні істотні обставини, які повністю спростовують доводи позивача. Так, 19.06.2018 року в Територіальному сервісному центрі ОСОБА_2 обміняла автомобіль AUDI А6, 2014 р.в з державним номерним знаком НОМЕР_1 на автомобіль з більшою ринковою вартістю BMW X5, 2015 року випуску, шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , якому після обміну встановлено державний номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 автомобіль AUDI А6, 2014 р.в, доплатила різницю вартості між переданим автомобілем та отримала від ОСОБА_3 у власність автомобіль BMW X5. На час користування ОСОБА_2 автомобілем AUDI А6 номер кузова НОМЕР_3 автомобівль мав номерний знак НОМЕР_1 , в день проведення в сервісному центрі МВС обміну автомобіля за ОСОБА_2 було зареєстровано переданий їй ОСОБА_3 автомобіль BMW X5, і за цим автомобілем територіальний сервісний центр закріпив належний ОСОБА_2 державний номерний знак НОМЕР_1 , що було визнано в судовому засіданні представником позивача.
Скаржник наголошує на тому, що позивач визнає придбання автомобіля BMW X5 в інтересах сімї, визнає, що він користується цим автомобілем з дати його придбання, автомобіль має державний номерний знак НОМЕР_1 , а отже, зазначені обставини повністю спростовують необізнаність позивача про вчинений його дружиною обмін автомобілями та спростовують безпідставну та необґрунтовану позовну вимогу про розподіл майна в складі автомобіля AUDI А6 2014 р.в. Також, представник третьої особи вказує, що суд не дослідив ринкову вартість транспортних засобів, зазначає, що у відкритих джерелах вартості автомобіль BMW X5 2015 р.в. коштує 45 514 дол. США. Скаржник наголошує на тому, що 21.04.2019 року автомобіль BMW X5 2015 р.в. було виставлено на продаж, вартість автомобіля встановлена 51 900 дол. США, автомобіль AUDI А6, 2014 р.в, добросовісним власником якого є ОСОБА_4 складає лише 24 903 дол. США. Представник третьої особи наголошує на тому, що вартість отриманого Замріями автомобіля BMW X5 2015 р.в. включає вартість автомобіля AUDI А6 2014 р.в., а тому автомобіль AUDI А6 2014 р.в. не може бути предметом визнання та поділу спільного майна, так як був предметом обміну на автомобіль, ринкова вартість якого є вдвічі більшою, таким чином спільним майном подружжя, що може бути предметом розгляду у цій справі є лише автомобіль BMW X5 2015 р.в.
Також, скаржник зазначає, що в провадженні Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа №212/1682/19 у якій сторонами є позивач ОСОБА_9 , відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , а представником відповідача ОСОБА_2 є адвокат Уманець Б.Б., предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля BMW X5 2015 р.в. з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Вказує, що за даних обставин у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 один і той же представник у справах з одним і тим же спірним майном, що свідчить про відсутність спору між подружжям ОСОБА_10 і вказує на штучність позовних вимог. Скаржник зазначає, що судом порушено норми ч.2 ст.61 ЦПК України.
Окрім того, представник третьої особи ОСОБА_8 вказує на те, що подружжя ОСОБА_10 13.09.2019 року продали автомобіль BMW X5 2015 р.в. з державним номерним знаком НОМЕР_1 новому власнику, договір купівлі-продажу оформлено у Територіальному сервісному центрі МВС України №8047, тобто на час ухвалення оскаржуваного судового рішення щодо визнання автомобіля BMW X5 2015 р.в. спільною власністю подружжя, у власності подружжя автомобіля вже не було.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права та порушив вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України, не застосував однозначну практику Верховного Суду з аналогічних правовідносин. Наголошує на тому, що оскільки спірний автомобіль відчужено та він перебуває у власності третіх осіб, тому до складу спільної сумісної власності входять кошти, одержані від його відчуження, а не сам транспортний засіб.
Відзив на апеляційні скарги не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представників скаржників: відповідача ОСОБА_3 – адвоката Касьяна М.С., третьої особи ОСОБА_4 – адвоката Зогаля О.М., які, кожен окремо підтримали доводи своїх апеляційних скарг з викладених у скаргах підстав та наполягали на їх задоволені, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг представників відповідача та третьої особи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, 10 серпня 2010 року між ОСОБА_1 , позивачем та ОСОБА_2 , відповідачем (дівоче прізвище ОСОБА_11 ) зареєстровано шлюб, актовий запис №76 (а.с.13).
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 03.11.2010 року (а.с.14). 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля AUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2014 року випуску є ОСОБА_2 (а.с.15).
Власником автомобіля BMW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2015 року випуску, також, є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16).
Окрім того, відповідно до довіреності від 13.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Л.М., Замрій Н.О., цією довіреністю, за попередньою досягнутою усною домовленістю з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожен з яких має право діяти окремо один від одного, продати за ціну та на умовах на свій розсуд, належний ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 , автомобіль марки AUDI А6, 2014 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.17).
Відповідно до запиту Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, Територіальний сервісний центр №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства Внутрішніх справ України повідомив, що згідно з даними Єдиного державного реєстру МВС, власником автомобіля AUDI А6, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 19.06.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» №7221/111888/004419 від 19.06.2018 року, вказаний автомобіль зареєстрований на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.82).
З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №7221/18/004419 від 19.06.2018 року вбачається, що, суб`єкт господарювання, що здійснює торгівлю транспортними засобами ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ОСОБА_3 – ОСОБА_13 (продавець) з однієї сторони та ОСОБА_3 (покупець) з другої сторони уклали договір, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб AUDI А6, 2014 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , зареєстрований за власником транспортного засобу 10.12.2015. При цьому, передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту його підписання сторонами (а.с.83).
Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №7441/2018/1105566 від 14.09.2018 року ОСОБА_3 продав автомобіль AUDI А6, 2014 року випуску ОСОБА_4 (а.с.158-159).
Як видно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 автомобіль AUDI А6, 2014 року випуску з 14.09.2018 року належить ОСОБА_4 (а.с.151).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1  виходив з того, що відповідач  ОСОБА_2  без відома та згоди позивача неправомірно відчужила автомобіль марки AUDI А6, 2014 року випуску, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , на користь  ОСОБА_3 , оскільки, відповідач, видавши довіреність 13.06.2018 року на ім`я, зокрема, ОСОБА_3 на право розпорядження спірним автомобілем, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та, не отримавши згоди чоловіка ОСОБА_1 на розпорядження цінним майном, за якою в подальшому, ОСОБА_3 уклав договір комісії на продаж автомобіля, відповідач ОСОБА_2 діяла не в інтересах сім`ї та вчинила недобросовісно. При цьому в довіреності було зазначено про перебування відповідача ОСОБА_2 у шлюбі із ОСОБА_1 , тому обидва відповідачі знали про те, що спірний автомобіль придбаний в період перебування ОСОБА_2 у шлюбі, у зв`язку із чим позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.06.2018 року з підстав відсутності згоди позивача на укладення договору підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст.ст.203, 205, 215 ЦК України. 
Суд першої інстанції, приймаючи до уваги той факт, що придбані за спільні кошти та в період знаходження у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби AUDI А6, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та BMW Х5, 2015 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є пільною сумісною власністю подружжя, виходячи з рівності часток кожного з подружжя на спірне майно, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя двох автомобілів та поділу між подружжям належних їм на праві спільної сумісної власності двох транспортних засобів, шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 право приватної власності на AUDI А6, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2 ), залишивши у приватній власності відповідача ОСОБА_2 автомобіль BMW Х5, 2015 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки позовні вимоги є законними, обґрунтованими та належним чином доведеними.
Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, та погоджується із доводами, викладеними скаржниками в апеляційних скаргах, з огляду на таке.
 
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вказаним вимогам рішення суду не відповідає, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.
Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Отже, укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа – контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Матеріали справи встановлено, що власником автомобіля AUDI А6, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , була відповідач по справі ОСОБА_2 .
Окрім того, матеріали справи свідчать про те, що 19.06.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» №7221/111888/004419 від 19.06.2018 року, вказаний автомобіль зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 (а.с.82).
Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем ОСОБА_1 доведені його позовні вимоги щодо того, що він не мав наміру відчужувати належний йому на праві спільної власності подружжя спірний транспортний засіб AUDI А6, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 та повноваженнями щодо його відчуження свою дружину ОСОБА_2 , не наділяв, що її дії не відповідали волі позивача, у зв`язку із чим, доводи представника третьої особи з приводу добросовісності набуття ОСОБА_4 право власності на спірний автомобіль, суд не прийняв до уваги, колегія суддів вважає хибним.
Матеріалами справи встановлено та не заперечувалось сторонами по справи, що за період спільного життя однією сім`єю, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сторони придбали у власність 10.12.2015 року, транспортний засіб AUDI А6, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 та 13.06.2018 року, транспортний засіб BMW Х5, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_14 транспортні засоби, які подружжя придбало за час шлюбу мають один і той же реєстраційний номер НОМЕР_1 , дана обставина, також не заперечується ні позивачем, ні відповідачем.
Так, частиною 7 пунку 42 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», визначено, що номерні знаки із перереєстрованих або знятих з обліку транспортних засобів за умови іх відповідності стандартам пере закріплюються за зверненням власників за іншими придбаними ними транспортними засобами.
Той факт, що відповідач ОСОБА_2 , здійснивши відчуження належного їй автомобіля AUDI А6, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 на підставі довіреності від 13.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Л.М., якою відповічачем була досягнута усна попередня домовленість з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожен з яких має право діяти окремо один від одного щодо продажу за ціну та на умовах на свій розсуд, належний ОСОБА_2 автомобіль AUDI А6, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , та відповідно, придбавши 13.06.2018 року інший автомобіль BMW Х5, чорного кольору, перезакріпила за новим автомобілем номерний знак з проданого автомобіля AUDI А6 - НОМЕР_1 , підтверджує доводи представника третьої особи ОСОБА_8 про те, що між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбувся обмін автомобілів з доплатою, більш дешевого AUDI А6 на дорожчий за вартістю автомобіль BMW Х5 та про те, що позивачу по справі були відомі обставини, проведеного його дружиною ОСОБА_2 обміну транспортних засобів.
В судовому засіданні позивачем не заперечувався той факт, що автомобіль BMW Х5 був придбаний дружиною в інтересах сім`ї, а також і той факт, що останній користується автомобілем. При цьому слід зазначити, що позов до суду ОСОБА_1 подав у серпні 2018 року, тоді, як автомобіль BMW Х5, чорного кольору був придбаний його дружиною ОСОБА_2 13 червня 2018 року і позивач користувався цим автомобілем, тобто наведені обставини повністю спростовують доводи позивача щодо його необізнаності про вчинений його дружиною ОСОБА_2 обмін автомобілів та безпідставну й необґрунтовану вимогу про розподіл автомобіля AUDI А6 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 .
При цьому, позивачем не доведено недобросовісності поведінки відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 , а саме, що останнім було відомо, що позивач не надавав згоди на продаж автомобіля AUDI А6 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , тому підстав для визнання правочину, купівлі автомобіля, недійсним, підстав не вбачається.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження, заявлених ним позовних вимог, а отже висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.
Згідно ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на те, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення та дав не належну оцінку наданим учасниками справи доказам, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.
Представником третьої особи ОСОБА_15 О.М. заявлена вимога про стягнення з позивача на користь третьої особи ОСОБА_4 понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
1. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Беручи до уваги надані представником третьої особи адвокатом Зогалем О.М. до суду апеляційної інстанції докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір№0403 від 04.03.2019 про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_4 та Адвокатським бюро «Олександра Зогаля» (а.с.169-171, т.1), актом прийому передачі послуг з професійної правничої допомоги від 13.12.2029 (а.с.51,т.2) на 6000 грн., акту прийому-передачі від 10 лютого 2020 року (а.с.87) на суму 3392,24 грн. та акт правових послуг від 26.02.2020 року на суму 2387,92 грн., компенсації з позивача на користь третьої особи ОСОБА_4 підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 11780,16 грн. (6000+ 3392,24+2387,92), які підтверджені належними та допустимими доказами.
Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.15 ст.141 ЦПК України).
Відповідно п.п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою третьою особою ОСОБА_4 було сплачено судовий збір в розмірі 3700,50 грн. (а.с.31, т.2), що становить 150 % від сплаченого позивачем судового збору за подання позову до суду першої інстанції (2466,80 грн.) 
Оскільки при апеляційному розгляді рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, то судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, які понесли скаржники, відповідач ОСОБА_3 в сумі 1850,10 грн. та третя особа ОСОБА_4 - 3700,50 грн. підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на їх на користь. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Касьяна Миколи Степановича, представника третьої особи ОСОБА_4 – адвоката Зогаля Олександра Миколайовича, задовольнити. 
Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 – адвокату Уманець Богдані Богданівні у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, в повному обсязі.
Стягнути з позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), сплачений ним судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1850,10 грн.
Стягнути з позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь третьої особи ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП0954159364) сплачений ним судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3700,50 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 11 780,16 грн. (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят грн. 16 копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 02 березня 2020 року. 

Головуючий:
Судді: