ПОСТАНОВА
Іменем України

28 січня 2020 року 
Київ
справа №2а/11400/10/1570
адміністративне провадження №К/9901/6435/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 у справі №2а/11400/10/1570 за позовом Державного підприємства «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про скасування податкових вимог, -

встановив:
Державне підприємство «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» (далі -                            ДП «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів») звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкові вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі - СДПІ з ОВП у             м. Одесі) №1/76 від 21.09.2010 та №2/87 від 02.11.2010 на загальну суму 1913400 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом, у порушення вимог Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», винесено оскаржувані податкові вимоги без проведення процедури узгодження з платником податків суми податкового зобов`язання, а також після закінчення терміну стягнення податкової заборгованості. Крім того, позивач зазначив, що  у податкового органу були відсутні правові підстави для виставлення позивачу податкових вимог щодо наявності податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями за бюджетними позичками в сумі 1913400,00 грн., оскільки відсутні докази фактичного перерахування коштів, надання інших видів авансів товаровиробникам в межах Договорів про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна, елітного і сортового насіння за державними замовленнями, укладеними між відділеннями Державного казначейства України, ДП «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» та товаровиробниками.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2013 в позові відмовлено. 

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог діючого законодавства (на той час) були укладені трьохсторонні договори на отримання бюджетної позички, та на підставі цих договорів отриманні відповідні кошти з бюджету. Факт отримання коштів підтверджується довідками про надання та повернення бюджетної позички, довідками складеними заготівельним підприємством та відповідними листами, що свідчать про узгоджену суму заборгованості.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 скасовано ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 про закриття провадження у справі, та направлено  справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено. Скасовано податкові вимоги СДПІ з ОВП у м. Одесі №1/76 від 21.09.2010, та №2/87 від 02.11.2010 на загальну суму 1913400,00грн.

При прийнятті цієї постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що норма Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» містить вичерпний перелік контролюючих органів, серед яких відсутні органи Державного казначейства України; відсутності доказів надання позивачу бюджетних позичок на закупівлю зерна та відсутності доказів, які б свідчили про узгодження боргу.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанцій, СДПІ з ОВП у м. Одесі оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2013.

В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає, що СДПІ з ОВП у м. Одесі правомірно реалізовано обов?язок щодо прийняття першої та другої вимоги на підставі подання про стягнення заборгованості перед за бюджетними позичками Головного управління державного казначейства України в Одеській області та дотримано вимоги статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ДП «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судом надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.  

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, 13.08.2010 ГУ Державного казначейства України в Одеській області складено подання №06.1-04/1216-5036 на стягнення з ДП «Куліндорівський КХБ» заборгованості перед Державним бюджетом України за бюджетними позичками, які надавалися за державним замовленням у період з 1995-1997р.р., у загальному розмірі 1913400,00 грн., з яких 1063900 грн. - за держзамовленням 1995 року, 638000,00 грн. - за держзамовленням 1996року,                      211500,00 грн. - за держзамовленням 1997 року. 

За результатами розгляду зазначеного подання податковим органом 21.09.2010 винесено першу податкову вимогу №1/76, відповідно до якої станом на 22.09.2010 сума податкового боргу ДП «Куліндорівський КХБ», за узгодженим податковим зобов`язанням, становить 1913400 грн., у тому числі за платежами: повернення бюджетних позичок, виданих на закупівлю сільгосппродукції за держконтрактом, у загальному розмірі 1913400 грн.
Не погоджуючись із вказаною податковою вимогою, позивачем 04.10.2010р. подано скаргу із вимогою про скасування рішення, однак після розгляду скарги, податковим органом 22.10.2010 прийнято рішення за №33463/10/25-021 про відмову у скасуванні першої податкової вимоги за №1/76 від 21.09.2010.
02.11.2010 СДПІ по роботі з ВПП в м. Одеси прийняло другу податкову вимогу за №2/87 про повернення з ДП «Куліндорівський КХП» бюджетних позичок, виданих на закупівлю сільгосппродукції за держконтрактом 1994 року (код платежу 02801382, 02801383,02801384) у розмірі 1913400,00грн.
Друга вимога також була оскаржена в адміністративному порядку, однак рішенням від 22.11.2010, у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з прийнятими СДПІ по роботі з ВПП в м. Одеси податковими вимогами №1/76 від 21.09.2010, та №2/87 від 02.11.2010 на загальну суму 1913400,00грн. позивач оскаржив їх до суду.

Статтею 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 № 2154-VI визначено, що у 2010 році органи державної податкової служби України є органами стягнення заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

При цьому така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Згідно з пунктом 1.10 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон України № 2181-ІІІ) податковою вимогою є письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

За визначенням пункту 1.3 цієї статті податковий борг (недоїмка) - податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту  6.2 статті 6 Закону України № 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Підставою для прийняття податковим органом податкової вимоги є отримання відповідного подання від контролюючого органу, що провів процедуру узгодження.

Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов`язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Форма зазначеного подання затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1.12 статті Закону України №2181-III контролюючим є державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) та погашенням податкових зобов`язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону.

Дана норма містить вичерпний перелік контролюючих органів, серед яких відсутні органи Державного казначейства України.

Порядок надіслання органам державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків та інформації про скасування або зміну суми нарахованого податкового зобов`язання за рішенням суду від інших контролюючих органів, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 24.10.2001 № 1387, визначає механізм надсилання контролюючим органом, який не є органом державної податкової служби, подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків та інформації про скасування або зміну суми нарахованого податкового зобов`язання за рішенням суду до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на податковому обліку.

Податковим зобов`язанням є зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України (пункт 1.2 статті 1 Закону України  № 2181-ІІІ). Перелік податків, зборів (обов`язкових платежів).

Порядок надання бюджетних позичок для забезпечення виконання державного замовлення зерна на 1996-1997 роки був встановлених підзаконними нормативними актами.

Так, наказом Міністерства фінансів України, Міністерства сільського господарства і продовольства України від 11.04.1996 № 72/113 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції» від 12.03.1996 № 323 був затверджений «Порядок надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року».

«Порядок надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997 року» затверджений наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Міністерства фінансів та Державної акціонерної компанії «Хліб України» від 04.03.1997 № 70/54/18 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.1997 № 124.

Вказаними постановами Кабінету Міністрів України встановлені обсяги закупівлі за державним замовленням сільськогосподарської продукції та продовольства, а також продовольчого зерна, елітного і сортового насіння, непродовольчого зерна для спиртової промисловості і сортового насіння зернових культур на 1996-1997 роки.

Забезпечення встановлених обсягів закупівлі зерна та іншої сільськогосподарської продукції було здійснено шляхом надання бюджетних позичок виконавцям державного замовлення (сільськогосподарським товаровиробники усіх форм власності) в порядку, передбаченому наказом Міністерства фінансів України                                     № 72/113 від 11.04.1996 та наказом Міністерства фінансів України, Міністерства сільського господарства та продовольства України, Державної акціонерної компанії «Хліб України» № 70/54/18 від 04.03.1997.

Згідно з нормами перелічених нормативно-правових актів бюджетні позички на закупівлю продовольчого зерна та іншої сільгосппродукції надаються у межах коштів, передбачених на цю мету, на умовах забезпечення повернення та встановлення відповідальності за цільове ефективне використання коштів. Відділеннями державного казначейства України укладалися договори із заготівельними підприємствами та товаровиробниками про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна за державним замовленням  1996 та 1997 років на всю суму належного господарству авансу з подальшим уточненням фактичного його розміру.

Для остаточних розрахунків за закуплену за державним замовленням продукцію у 1996 та 1997 роках між відділеннями Державного казначейства в районах і заготівельними підприємствами укладалися договори про надання бюджетної позички. Перерахування коштів органами державного казначейства здійснювалося на підставі укладених договорів про надання бюджетних позичок та відбувалося через рахунки державного казначейства України. Зазначені договори мали визначати мету надання бюджетної позички, її суму, терміни повернення та санкції за порушення умов договору.

Таким чином, бюджетні позички надавались на договірних засадах та на умовах їх повернення. Зобов`язання  суб`єкта господарювання  щодо повернення бюджетної позички, отриманої на умовах договору про надання бюджетної позички, не є за своєю суттю податковим зобов`язанням, яке виникає в силу закону, є безумовним і характеризується невідплатністю. Податок відрізняється від інших платежів ще й тим, що має такі елементи, як ставка, база оподаткування, механізм справляння.

На підставі викладеного можна зробити висновок, що незважаючи на поширення статтею 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» на порядок стягнення бюджетних позичок порядку, встановленого для стягнення податкового боргу Законом України № 2181-ІІІ, це не змінило правову сутність заборгованості за бюджетною позичкою, яка не є податковим боргом. Податкова ж вимога є заходом стягнення податкового боргу, серед яких право податкової застави на активи платника податків, нарахування пені на суму податкового боргу, опис активів у податкову заставу. 

Задовольняючи позов, апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, застосувавши наведені правові норми, зробив юридично правильний висновок щодо природи заборгованості, щодо обов`язку сплати якої позивачу направлені податкові вимоги, визнавши, що така заборгованість не є податковим боргом у розумінні норм Закону № 2181-ІІІ.

Під час з`ясування обставин по справі в суді апеляційної інстанції представником УДК в Одеській області не надано документів, які б свідчили про здійснення узгодження суми боргу позивача.

В той час, як представники позивача у судових засіданнях заперечували факт наявності у підприємства заборгованості перед бюджетом за держконтрактами 1995-1997 років.

В матеріалах справи не містяться докази надання позивачу бюджетних позичок на закупівлю сільгосппродукції у 1995-1997 роках, а представниками відповідача та третьої особи держконтрактів за ці роки не надано, також не надано доказів і фактичного перерахування коштів, надання інших видів авансів товаровиробникам за укладеними договорами 1996-1997 років. Такі первинні документи в матеріалах справи відсутні. 

Не надано доказів щодо реалізації позивачем зерна, отриманого в рахунок погашення заборгованості сільгоспвиробниками перед бюджетом.

Надані третьою особою копії договорів 1995-1997 років та акти передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці не дають можливості визначити суму позики, яка була надана товаровиробникам у вказаних періодах, та яка сума позики була повернута товаровиробниками шляхом закладання зерна на ДП «Куліндоровський КХП», а отже і суму боргу яка повинна бути відшкодована бюджету, що свідчить про відсутність визначених підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України № 2181-ІІІ підстав для прийняття податкової вимоги.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про протиправність податкових вимог та наявність підстав для їх скасування.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для його перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Т.М. Шипуліна ,
Судді Верховного Суду