Ухвала
Іменем України 
 
03 січня 2020 р.
м. Київ
 
Справа №264/6584/17
Провадження № 51-6547 ск 19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –       ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Іллічівського районного суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року,
 
встановив:
 
Ухвалою Іллічівського районного суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2009 року за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року вищезазначену ухвалу місцевого суду залишено без змін.
 
У касаційній скарзі засуджений   ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що його заяву про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами було розглянуто неповно та необ`єктивно, у зв`язку з тим, що суд обмежив його право на надання ним доказів щодо нововиявлених обставин, які не були відомі ні йому, ні суду на час судового розгляду при ухваленні вироку апеляційним суду. Вважає, що факт застосовування до нього фізичного та психологічного насильства з боку працівників Іллічівського РВ Донецької області, та наявність у нього тілесного ушкодження - на переніссі у стадії загоєння, доводять, що він дав відносно себе неправдиві показання. У зв`язку з чим розгляд справи було проведено необ`єктивно, а  вирок постановлено з порушення вимог закону та його необхідно переглянутиза нововиявленими обставинами. Крім того, просить дане провадження передати на Велику Палату у зв`язкуз виключною проблемою застосування ст. 459, п.4 ч. 2 ст. 462 КПК України. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок (п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України); скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути (п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України); інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути (п. 4 ч. 2       ст. 459 КПК України).  
 
Разом із тим, обставини, на які засуджений посилається у касаційній скарзі згідно приписів п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України не є нововиявленими, оскільки, як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вони були відомі суду на час ухвалення вироку – суд з показань  ОСОБА_4 знав про застосування до нього працівниками Іллічівського РВ Донецької області фізичного насильства, всі медичні  документи про стан здоров`я ОСОБА_4 , а також про забите садно перенісся у стадії загоєння, знаходились в матеріалах кримінальної справи.Крім того, під час судового розгляду проводилась перевірка прокурором за заявою засудженого про застосування до нього недозволених методів слідства, та 28.02.2009 року, а потім і після її скасування, постановою старшого слідчого прокуратури Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області від 10 січня   2011 року на підставі п.2 ст.6 КПК України було відмовлено у порушенні кримінальної справи за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , оскільки останній пояснював, що він отримав тілесні ушкодження у вигляді садна перенісся раніше до його затримання працівниками поліції.
 
За таких обставин, відмовляючи у задоволенні заяви засудженого про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд діяв у відповідності                       з вимогами кримінального процесуального закону.
 
Переглянувши ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, апеляційний суд                  у відповідності з вимогами ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам засудженого, які є аналогічні доводам його касаційної скарги, та визнав їх необґрунтованими.
 
Доводи засудженого про передачу провадження на Велику Палату у зв`язкуз виключною проблемою застосування ст. 459, п.4 ч. 2 ст. 462 КПК України, є необґрунтованими.
Так, при передачі справ на Велику Палату (ч. 4 ст. 434-2 КПК України), як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.
Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та  якісного критеріїв.
Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а  у  невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
За якісним критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у  відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За своєю правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи.
 
Проте касаційна скарга ОСОБА_4 в частині його доводів про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати не містить обґрунтування виключної правової проблеми і того, що передача кримінального провадження на розгляд Великої Палати необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правової практики, оскільки посилання на недосконалість, як на його думку діючого законодавства, не може визнаватись виключною правовою проблемою.
 
Що стосується вимог засудженого ОСОБА_4 про об`єднання кримінальних проваджень у одне провадження та визнання допустимими доказів, то дані питання не відносяться до повноважень суду касаційної інстанції. 
 
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
 
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
 
постановив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Іллічівського районного суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 вересня       2019 року, відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                               ОСОБА_3