ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1396/20 Справа № 2-1550/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кононенко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності на самовільно збудоване домоволодіння, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до ДМР, третя особа: КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДМР, про визнання права власності на самовільно збудоване домоволодіння.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 22 вересня 1999 року, на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбав домоволодіння загальною площею 58,9 кв.м. з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . 
Пізніше позивач оформив державний акт на права приватної власності на земельну ділянку площею 0,0943 га, за зазначеною вище адресою. 
Вказане домоволодіння перебувало в аварійному стані, проживання в ньому було небезпечно для життя та його переустаткування було неможливим. Тому, ОСОБА_1 на даній ділянці побудував нове домоволодіння загальною площею 240,2 кв.м. та житловою площею 101,4 кв.м., а саме: Д-2 - житловий будинок І поверх, загальною площею 107,5 кв.м. (коридор площею 10,7 кв.м., сходова кліт. площею 9,8 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., вітальня площею 37,9 кв.м., кухня площею 11,0 кв.м., санвузол площею 9,5 кв.м., гараж площею 26,2 кв.м.); Д-2 - житловий будинок II поверх, загальною площею 107,5 кв.м. (сходова кліт. площею 10,1 кв.м., житлова площею 10,6 кв.м., коридор площею 8,0 кв.м., житлова площею 15,1 кв.м., житлова площею 25,7 кв.м., вбиральня площею 9,5 кв.м., житлова площею 12,1 кв.м.); Під Д-2 - підвал, площею 54,5 кв.м.; Д"-2 - житлова прибудова І поверх, площею 15,2 кв.м.; Д"-2 - житлова прибудова II поверх, площею 17,3 кв.м.; Над Д'-І - тераса, площею36,3 кв.м.; Д'-І -прибудова, площею 15,2 кв.м.; д- ґанок на сім сходинок, площею 6,4 кв.м.; д- козирок, площею 2,8 кв.м.; споруди - ворота, огорожа, доріжки та майданчики.
Будівництво було завершено у червні 2004 року. У цей же період на домоволодіння були накладені арешти в забезпечення позовів, які розглядалися досить тривалий час. 
Остаточне рішення в справі було прийнято 30 липня 2009 року. Із зазначеної дати і донедавна позивач скасовував арешти з домоволодіння й ділянки, відновлював документи. 
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на домоволодіння загальною площею 243,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається з: Д-2 –житловий будинок І поверх, загальною площею 115,7 кв.м. (коридор площею 10,7 кв.м., сходова кліт. площею 9,8 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., вітальня площею 37,9 кв.м., кухня площею 11,0 кв.м., санвузол площею 9,5 кв.м., гараж площею 26,2 кв.м.); Д-2 –житловий будинок ІІ поверх, загальною площею 91,1 кв.м. (сходова кліт. площею 10,1 кв.м., житлова площею 10,6 кв.м., коридор площею 8,0 кв.м., житлова площею 15,1 кв.м., житлова площею 25,7 кв.м., вбиральня площею 9,5 кв.м., житлова площею 12,1 кв.м.); Під Д-2 –підвал площею 36,5 кв.м.; Д"-2 –житлова прибудова І поверх, площею 15,2 кв.м.; Д"-2 –житлова прибудова ІІ поверх , площею 17,3 кв.м.; Над Д'-1 –тераса площею 36,3 кв.м.; Д'-1 –прибудова площею 15,2 кв.м.; д –ґанок на сім сходинок, площею 6,4 кв.м.; д – козирок, площею 2,8 кв.м.; споруди –ворота, огорожа, доріжки та майданчики (а.с.1-3, 116).
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2012 року позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації`Дніпропетровської обласної ради про визнання права власності на самовільно збудоване домоволодіння — задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в цілому на нерухомість, а саме: домоволодіння загальною площею 243,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається з: Д-2 –житловий будинок І поверх, загальною площею 115,7 кв.м. (коридор площею 10,7 кв.м., сходова кліт. площею 9,8 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., вітальня площею 37,9 кв.м., кухня площею 11,0 кв.м., санвузол площею 9,5 кв.м., гараж площею 26,2 кв.м.); Д-2 –житловий будинок ІІ поверх, загальною площею 91,1 кв.м. (сходова кліт. площею 10,1 кв.м., житлова площею 10,6 кв.м., коридор площею 8,0 кв.м., житлова площею 15,1 кв.м., житлова площею 25,7 кв.м., вбиральня площею 9,5 кв.м., житлова площею 12,1 кв.м.); Під Д-2 –підвал площею 36,5 кв.м.; Д"-2 –житлова прибудова І поверх, площею 15,2 кв.м.; Д"-2 –житлова прибудова ІІ поверх , площею 17,3 кв.м.; Над Д'-1 –тераса площею 36,3 кв.м.; Д'-1 –прибудова площею 15,2 кв.м.; д –ґанок на сім сходинок, площею 6,4 кв.м.; д – козирок, площею 2,8 кв.м.; споруди –ворота, огорожа, доріжки та майданчики (а.с.119-121).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2012 року (а.с.156).
Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.195-197).
Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2012 року вирішено питання щодо судових витрат (а.с.222-223).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.244).
Так, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи. 
Зазначає, що ОСОБА_1 не було дотримано норм чинного законодавства та не отримано декларації про початок будівельних робіт спірного домоволодіння, що свідчить про відсутність у суду підстав для визнання права власності на самочинно збудоване домоволодіння.
Вказує, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього, тому рішення суду є незаконним.
Окрім того, судом першої інстанції не залучено до справи апелянта, а також Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в особі Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 позивачу належить на підставі Договору купівлі-продажу від 22 вересня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під №2566 (а.с.5). 
       04 травня 2000 року земельна ділянка площею 0,0943 га, на якій знаходиться спірне домоволодіння, була передана позивачу для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що також належить ОСОБА_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІ –ДП №021809 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №029552 (а.с.6).
        Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 1210100000:07:371:0003 (а.с.61).
Зважаючи на те, що придбаний будинок був в аварійному стані, позивач на вказаній ділянці побудував нове домоволодіння, на яке було видано Управлінням по будівництву містобудування та архітектури Дніпропетровської обласної державної адміністрації Архітектурно-планувальним бюро «Облпроект» (ліцензія ДП №01144) та погоджено з Відділом у справах будівництва та архітектури Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів проект мансардного жилого дому по АДРЕСА_1 (а.с.62-83).
       Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 18 червня 2010 рік КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, спірне домоволодіння має об`єкти самочинного будівництва, а саме: Д-2 - житловий будинок, Д’-1 - прибудова, Д"-2 –житлова прибудова. (а.с.7-11).
       Земельна ділянка за місцем розташування будинку та здійснення самовільного будівництва використовується для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель та була передана у приватну власність.
       Згідно висновку ПП «Март», ліцензія АВ №193170 від 06 жовтня 2006 року, будівельні конструкції, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та їх технічний стан оцінюється як задовільний, що відповідає категорії К-ІІ, відповідає будівельним нормам, конструкції придатні для безаварійної та бездефектної експлуатації на довготривалий час (а.с.40-60). 
       20 грудня 2011 року позивачем зареєстровано в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Декларацію про готовність об`єкта, житлового будинку до експлуатації (а.с.113-115).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що самовільне будівництво здійснено на відведеній для цієї мети земельній ділянці та не створює перешкод сусідам у користуванні їхніми садибами. Визнання права власності не суперечитиме закону і не порушить прав, свобод та інтересів інших осіб.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Відповідно до частин першої, другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
За правилами частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
        У випадку здійснення власником земельної ділянки будівництва будинку чи іншої споруди з дотриманням правил, визначених законодавством України, він набуває право власності на зведені ним будівлі та споруди, що передбачено ст. 331 ЦК України, за таких умов: -якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; -якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
       Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво об`єкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень у відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт.
       Згідно з ч.5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
       Статтею 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до І-Ш категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об`єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.
       Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІП категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
       Вищевказані норми матеріального права повинні застосовуються до спірних правовідносин, але судом фактично вони не враховані. 
       З матеріалів справи вбачається, що позивачем не здійснено усі вимоги, що передбачені ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
       Крім того, відповідно до ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» позивач мав одержати дозвіл на виконання будівельних робіт. Вказаний дозвіл на виконання будівельних робіт позивачем отримано не було.
       Оскільки, будівництво житлового будинку було здійснено з істотними порушеннями будівельних норм і правил, то відповідно до приписів ст.376 ЦК України, не може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.
       Крім того, відповідно до ч.2, 3 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна).
       При цьому позивачем не надано до суду жодних доказів того, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав вважати вказане нерухоме майно створеним та визнавати право власності на нього до ведення його в експлуатацію.
       Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст.3 ЦПК України). У зв`язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом компетентного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
       Однак, в супереч зазначеним вимогам, позивач не вжив заходів щодо оформлення права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, встановивши, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову.
Суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог та дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову.
У зв`язку із зазначеним вище рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України.
Згідно ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 704 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради — задовольнити. 
       Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2012 року — скасувати.
       У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності на самовільно збудоване домоволодіння — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 704 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Судді: